ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 березня 2026 року	Справа №160/37540/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави Відділу культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту Петриківської селищної ради до Релігійної громади Свято-Покровська парафія Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася Слобожанська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Відділу культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту Петриківської селищної ради до Релігійної громади Свято-Покровська парафія Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви, у якому позивач просить суд:
Визнати протиправною бездіяльність релігійної громади Свято-Покровської парафії Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви (ЄДРПОУ 24424590), яка полягає у неукладенні з Відділом культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту Петриківської селищної ради (код ЄДРПОУ 42664853) охоронного договору на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 248 «Садибний будинок», розташований за адресою: вул. Калинова, 31а, с. Єлизаветівка Дніпровського району Дніпропетровської області на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
Зобов`язати релігійну громаду Свято-Покровської парафії Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви (ЄДРПОУ 24424590), протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Відділом культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту Петриківської селищної ради (код ЄДРПОУ 42664853) охоронний договір на об`єкт культурної спадщини – пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 248 «Садибний будинок», розташований за адресою: вул. Калинова, 31а, с. Єлизаветівка Дніпровського району Дніпропетровської області на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що листом Петриківської селищної ради від 08.08.2025 № 24-1845/0/2-25 повідомлено Слобожанську окружну прокуратуру про те, що Садибний будинок по вул. Калинова, 31а у с. Єлизаветівка є пам`яткою архітектури місцевого значення, охоронний номер 248. Відповідно до додатків до вищезазначеного листа, Відділом культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту, який відповідно до Положення про зазначений відділ, затвердженого рішенням селищної ради від 14.02.2025 № 912- 28/VIII є виконавчим органом Петриківської селищної ради, який реалізовує політику у сфері культури, мистецтва, охорони культурної спадщини, релігій, туризму, молоді, фізичної культури та спорту – неодноразово скеровувлись листи з примірниками охоронного договору на адресу релігійної громади Свято-Покровської парафії Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви, а саме: 26.07.2023 № 195, 16.09.2024 № 218, 13.05.2025 № 133. Разом з цим, відповідь на зазначені листи до Відділу не надійшла. Таким чином, відповідач, як власник об`єкту культурної спадщини з моменту набуття права власності, всупереч вимогам пам`яткоохоронного законодавства, заходи з метою укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури «Садибний будинок» не вживає, що свідчить про його тривалу бездіяльність.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач відзиву у встановлений судом строк до суду не надав. 
11 лютого 2026 року до суду надійшла заява Релігійної громади Свято-Покровська парафія Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви про закриття провадження у справі, у якому відповідачем зазначено, що відповідач є формальним влаником нерухомого майна за адресою, вул. Калинова, с. Єлизаветівка Дніпровського району Дніпропетровської області, але це мано не використовується Відповідачем. Оскільки Відповідач не користується зазначеним нерухомим майном, тому для приведення формальностей у відповідність, Відповідачем зареєстровано нотаріально посвідчену заяву про відмову від права власності на будівлю Свято-Покровського храму за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Єлизаветівка, вул. Калинова, буд. 31-А, що підтверджує припинення статусу власника відповідного майна та, як наслідок, відсутність у Відповідача навіть теоретичних обов`язків, передбачених статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Отже, обов`язок укладення охоронного договору законом пов`язаний виключно з наявністю у особи статусу власника або користувача об`єкта культурної спадщини. Оскільки Відповідач не є власником чи користувачем відповідного об?єкта, він не може виступати належним суб`єктом такого обов`язку. За таких обставин відсутній предмет публічно-правового спору та відсутності правовідносин, які підлягають судовому захисту, тому провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі ст. 238 КАС України. Крім того, відповідач зазначив, що спірний об?єкт нерухомого майна не є об?єктом культурної спадщини, а доводи Позивача ґрунтуються на неналежних та недопустимих доказах. Відповідач, зауважує, що у наданих Позивачем копіях правовстановлюючих документів щодо спірного об`єкта нерухомості (за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Єлизаветівка, вул. Калинова, буд. 31-А) відсутні будь-які відомості про його статус як об`єкта культурної спадщини, пам`ятки архітектури або складової садибного комплексу. А посилання Позивача на розпорядження Дніпропетровської обласної державної адміністрації №158-р від 12.04.1996, не містить жодних індивідуалізуючи ознак спірного об`єкта нерухомості: не зазначено точної адреси, кадастрових або реєстраційних даних, технічних характеристик, фотофіксації чи інших ознак, які дозволяли б однозначно ідентифікувати саме будівлю за адресою вул. Калинова, 31а як відповідну пам`ятку архітектури. Фактично у наданих матеріалах лише зазначено, що певна пам`ятка розташована на території села Єлизаветівка, що саме по собі не підтверджує тотожність спірного об`єкта нерухомості з пам`яткою культурної спадщини.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на Свято-Покровський храм, розташований за адресою: вул. Леніна (нині Калинова), 31а, с. Єлизаветівка, нежитлова будівля належить Свято-Покровській парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви (нині Свято-Покровська парафія Дніпродзержинської єпархії Української Православної Церкви), виданого на підставі рішення виконкому Єлизаветівської сільської ради № 26 від 28.05.2002 та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Єлизаветівської сільської ради. Право колективної власності зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, про що здійснено запис у реєстрову книгу № І за реєстровим номером 10 від 29.05.2002 (а.с. 24, 25). 
Листом Петриківської селищної ради від 08.08.2025 № 24-1845/0/2-25 повідомлено Слобожанську окружну прокуратуру про те, що Садибний будинок по вул. Калинова, 31а у с. Єлизаветівка є пам`яткою архітектури місцевого значення, охоронний номер 248.
Відповідно до додатків до вищезазначеного листа, Відділом культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту, який відповідно до Положення про зазначений відділ, затвердженого рішенням селищної ради від 14.02.2025 № 912-28/VIII є виконавчим органом Петриківської селищної ради, який реалізовує політику у сфері культури, мистецтва, охорони культурної спадщини, релігій, туризму, молоді, фізичної культури та спорту – неодноразово скеровувлись листи з примірниками охоронного договору на адресу релігійної громади Свято-Покровської парафії Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви, а саме: 26.07.2023 № 195, 16.09.2024 № 218, 13.05.2025 № 133. Разом з цим, відповідь на зазначені листи до Відділу не надійшла.
Прокурор уважає, що відповідач як власник нерухомого майна, розташованого за адресою: по вул. Калиновій, 31а у с. Єлизаветівка Дніпровського району Дніпропетровської області, яке віднесено до пам`ятки архітектури місцевого значення –Садибного будинку, відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», зобов`язаний укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Проте, докази укладання такого договору відсутні, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Згідно з ч.ч.4,5 ст.54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III врегульовано правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь (далі - Закон №1805-III).
Стаття 1 Закону №1805-III визначає, що об`єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; пам`яткою культурної спадщини (далі - пам`ятка) є об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до ст.2 Закону №1805-III за типами об`єкти культурної спадщини поділяються на:
споруди (витвори) - твори архітектури та інженерного мистецтва, твори монументальної скульптури та монументального малярства, археологічні об`єкти, печери з наявними свідченнями життєдіяльності людини, будівлі або приміщення в них, що зберегли автентичні свідчення про визначні історичні події, життя та діяльність відомих осіб;
комплекси (ансамблі) - топографічно визначені сукупності окремих або поєднаних між собою об`єктів культурної спадщини;
визначні місця - зони або ландшафти, природно-антропогенні витвори, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду.
2. За видами об`єкти культурної спадщини поділяються на:
археологічні - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації;
історичні - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів;
об`єкти монументального мистецтва - твори образотворчого мистецтва: як самостійні (окремі), так і ті, що пов`язані з архітектурними, археологічними чи іншими пам`ятками або з утворюваними ними комплексами (ансамблями);
об`єкти архітектури - окремі будівлі, архітектурні споруди, що повністю або частково збереглися в автентичному стані і характеризуються відзнаками певної культури, епохи, певних стилів, традицій, будівельних технологій або є творами відомих авторів;
об`єкти містобудування - історично сформовані центри населених місць, вулиці, квартали, площі, комплекси (ансамблі) із збереженою планувальною і просторовою структурою та історичною забудовою, у тому числі поєднаною з ландшафтом, залишки давнього розпланування та забудови, що є носіями певних містобудівних ідей;
об`єкти садово-паркового мистецтва - поєднання паркового будівництва з природними або створеними людиною ландшафтами;
ландшафтні - природні території, які мають історичну цінність;
об`єкти науки і техніки - унікальні промислові, виробничі, науково-виробничі, інженерні, інженерно-транспортні, видобувні об`єкти, що визначають рівень розвитку науки і техніки певної епохи, певних наукових напрямів або промислових галузей.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону № 1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відділом культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту, який відповідно до Положення про зазначений відділ, затвердженого рішенням селищної ради від 14.02.2025 № 912- 28/VIII є виконавчим органом Петриківської селищної ради, який реалізовує політику у сфері культури, мистецтва, охорони культурної спадщини, релігій, туризму, молоді, фізичної культури та спорту. 
Згідно з ч. 1 ст.13 Закону №1805-III об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 3-5 статті 13 Закону №1805-III, не підлягають державній реєстрації об`єкти, що є сучасними копіями існуючих пам`яток або спорудами (витворами), створеними за старовинними проектами чи науковими реконструкціями, в тому числі масові тиражовані копії.
Не підлягають державній реєстрації щойно виявлені об`єкти культурної спадщини та пам`ятки, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, які:
є символікою комуністичного тоталітарного режиму відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки»;
є символікою російської імперської політики відповідно до Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії».
Об`єкт не підлягає державній реєстрації до вирішення питання про його відповідність/невідповідність вимогам частини четвертої цієї статті. Рішення про занесення/незанесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру ухвалюється на підставі висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, з урахуванням рекомендацій Українського інституту національної пам`яті.
Згідно з п. «б» ч.1 ст.14 Закону №1805-III занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини. (ч.2 ст.14 Закону №1805-III).
Частинами 1, 2 статті 18 Закону № 1805-III об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.
Пам`ятка може бути приватизована лише за умови укладення майбутнім власником з відповідним органом охорони культурної спадщини попереднього договору про укладення в майбутньому охоронного договору на пам`ятку (її частину) з викладенням його істотних умов, у тому числі щодо цільового використання пам`ятки, робіт, які майбутній власник зобов`язується провести на пам`ятці з метою утримання її в належному стані.
Особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам`яткою, за винятком наймача державної або комунальної квартири (будинку), забороняється передавати цю пам`ятку у володіння, користування чи управління іншій особі без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.
Статтею 23 Закону №1805-III передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Так, суд установив, що відповідно до свідоцтва про право власності на Свято-Покровський храм, розташований за адресою: вул. Леніна (нині Калинова), 31а, с. Єлизаветівка, нежитлова будівля належить Свято-Покровській парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви (нині Свято-Покровська парафія Дніпродзержинської єпархії Української Православної Церкви), виданого на підставі рішення виконкому Єлизаветівської сільської ради № 26 від 28.05.2002 та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Єлизаветівської сільської ради. Право колективної власності зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, про що здійснено запис у реєстрову книгу № І за реєстровим номером 10 від 29.05.2002 (а.с. 24,25).
Відповідно до п.1 Розділу ІІ Порядку № 158, взяття на облік об`єкта культурної спадщини забезпечують уповноважені органи, повноваження яких поширюються на територію розміщення такого об`єкта, шляхом занесення його до Переліку об`єктів культурної спадщини (далі - Перелік).
Розділ IХ Порядку №158 визначає особливості включення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом.
Так, Мінкультури забезпечує включення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом: пам`яток всесоюзного, республіканського значення - за категорією національного значення шляхом підготовки проекту постанови Кабінету Міністрів України про занесення пам`ятки до Реєстру за категорією національного значення; інших пам`яток - за категорією місцевого значення шляхом прийняття рішення про занесення таких пам`яток до Реєстру за категорією місцевого значення.
Мінкультури приймає рішення про невключення об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, виключно у разі, якщо такий об`єкт не підлягає занесенню до Реєстру.
Не підлягають занесенню до Реєстру пам`ятки (пам`ятники, пам`ятні знаки), присвячені особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов`язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов`язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті.
У разі відсутності облікової документації на об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, його включення до Реєстру здійснюється без облікової документації.
Рішення про занесення об`єкта культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, до Реєстру, має містити: найменування; вид, тип, категорію; дату утворення; місцезнаходження; охоронний номер.
Передбачені відомості про пам`ятку визначаються в рішенні на підставі облікової документації, а у разі її відсутності - на підставі рішення про взяття на державний облік такого об`єкта відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом. Відомості щодо місцезнаходження пам`ятки коригуються, за необхідності, у разі зміни найменування (перейменування) населених пунктів, вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд на підставі інформації відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських рад з питань адміністративно-територіального устрою відповідного населеного пункту.
Так, згідно свідоцтва про право власності від 29 травня 2002 року, Свято-Покровський храм, який розташований за адресою: вул. Леніна (нині Калинова), 31а, с. Єлизаветівка, нежитлова будівля належить Свято-Покровській парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви, загальною площею якого складає 274 кв. м., згідно з актом прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Єлизаветівської сільської ради.
Позивач у позовній заяві посилається, Об`єкт культурної спадщини - пам`ятка архітектури місцевого значення Садибний будинок кінця ХІХ ст., розташована за адресою: вул. Калинова, 31а, с. Єлизаветівка згідно із Розпорядженням Голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 12.04.1996 № 158-р «Про затвердження Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення Дніпропетровської області» взято на державний облік, охоронний номер 248.
Однак, такі доводи позивача не підтвердженні належними доказами, оскільки судом згідно Додатку до Розпорядженням Голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 12.04.1996 № 158-р за Переліком встановлено, що під охоронним номером 248 значиться Садибний будинок кінця ХІХ ст., а ні вулиці, а ні номеру будинку, на який посилається позивач, такий перелік не містить. 
Водночас, суд звертає увагу, що вказаний Перелік пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення Дніпропетровської області, також містить найменування пам`ятки за адресою вул. Леніна «Садибний будинок кінця ХІХ ст.» під охоронним номером 246 (а.с. 41).
Отже, позивач доказів, що нежетлова будівля Свято-Покровського храму, який розташований за адресою: вул. Леніна (нині Калинова), 31а, с. Єлизаветівка, є пам`яткою архітектури місцевого значення, з охоронним номером 248, до суду не надано.
Крім того, суд зауважує, що акт від 26 лютого 2002 про прийом в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Єлизаветівської сільської ради та свідоцтво про право власності від 29.05.2022 року та не містить жодної інформації, що вказана нежитлова будівля відносить до пам`яток архітектури місцевого значення, з посиланням на відповідне розпорядження від 12.04.1996 № 158-р. 
Посилання відповідача на необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з поданням ним нотаріальної заяви про відмову від права власності на будівлю Свято-Покровського храму, є безпідставним, оскільки така зава не є доказом припинення права власності. Суд, зауважує, що у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Отже, відповідач доказів наявності в реєстру запису про припинення за ним права власності на будівлю Свято-Покровського храму суду не надав. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Всі встановлені вище обставини і наведені положення чинного законодавства дають суду підстави для висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
З огляду на положення ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні позовних вимог Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Відділу культури і мистецтва, туризму, у справах релігій, молоді та спорту Петриківської селищної ради до Релігійної громади Свято-Покровська парафія Дніпродзержинської єпархії Української православної церкви про зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев