Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
16 квітня 2026 р. справа № 520/1086/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204450021927 від 12.11.2025 р. про відмову у переведенні ОСОБА_1 , з пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Харківській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби з 01.04.1993 р. по 02.01.1994 р., з 03.01.994 р. по 25.11.1996 , з 26.11.1996 р. по 03.07.1997 р., з 04.07.1997 р. по 31.03.1998 р., з 01.04.1998 р. по 25.08.2005 р., з 26.08.2005 по 02.09.2005 р., з 12.04.2007 р. по 23.11.2007 р., з 26.11.2007 р. по 08.02.2012 р., з 09.02.2012 р. по 30.05.2013 р., з 31.05.2013 р. по 22.02.2015 р., з 23.02.2015 р. по 09.02.2016 р., з 10.09.2018 р. по 17.10.2019 р., з 18.10.2019 р. по 28.09.2020 р., з 28.09.2020 р. по 21.12.2020 р., з 22.12.2020 р. по 05.07.2021 р., з 06.07.2021 р. по 03.12.2024 р. до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців та перевести з 05.11.2025 року ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ з урахуванням Довідки про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 04.11.2025 № 100/П/20-40-10-02-11, видану головним управлінням ДПС у Харківській області Державної податкової служби України та Довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, від 04.11.2025 № 101/П/20-10-02-11, видану головним управлінням ДПС у Харківській області Державної податкової служби України.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком, призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 05.11.2025 позивачка звернулася до відповідача із заявою про переведення на пенсії за віком відповідно Закону України "Про державну службу". Рішенням № 204450021927 від 12.11.2025 відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії на підставі заяви позивача. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви, зазначивши, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.11.2025 №204450021927 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії — переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби. Відповідач зазначає, що розглянувши подані документи, Головним управлінням періоди роботи позивача з 01.04.1993 по 01.05.2016 в територіальних органах Державної податкової служби не зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, оскільки за цей період ОСОБА_1 були присвоєнні спеціальні звання «Інструктор податкової служби». Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких було присвоєно персональні та спеціальні звання, не враховуються до стажу державної служби. Відповідач звернув увагу суду, що період роботи з 01.03.2015– 30.11.2015 не зараховано до страхового стажу в зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за цей період. В зв`язку з вище викладеним та оскільки у ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 відсутні 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723- XII та актами Кабінету Міністрів України, тому відповідно відсутні підстави в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.01.2025.
05 листопада 2025 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України " Про державну службу".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від
12.11.2025 №204450021927 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії — переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби. Період роботи починаючи з 01.04.1993 по 01.05.2016 в територіальних органах ДПІ не зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорії посад державних службовців, оскільки за цей період ОСОБА_1 були присвоєні спеціальні звання "Інспектор податкової служби". 
З записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що позивачка, зокрема, працювала:
- з 01.04.1993 по 02.01.1994 старшим державним податковим інспектором у відділ оподаткування громадян (записи №№5,6);
- з 03.01.994 р. по 25.11.1996 старшим державним податковим інспектором відділу зборів та стягнення податків з фізичних осіб управління податків та зборів (записи №№6, 9);
- 05.04.1994 за результатами атестації присвоєно персональне звання інспектор податкової служби (запис №7);
- 21.06.1994 року прийнята Присяга державного службовця (запис 8);
- з 26.11.1996 по 03.07.1997старшим державним податковим інспектором відділу податків на дохід, майно, транспортні засоби та держмита (записи 10);
- з 04.07.1997 по 31.03.1998 головним державним податковим інспектором відділу податків на дохід, майно, транспортні засоби та держмита (запис №11);
- з 01.04.1998 по 25.08.2005 головним державним податковим ревізором- інспектором відділу оподаткування фізичних осіб (запис №13);
-10.07.1998 за результатами атестації присвоєно персональне звання інспектор податкової служби другого рагну (запис №14);
- 02.09.2002 присвоєно чергове спеціальне звання інспектор податкової служби першого рангу (запис №16);
- з 26.08.2005 по 02.09.2005 головним державним податковим ревізором- інспектором сектору адміністрування податків з фізичних осіб відділу оподаткування фізичних осіб (записи №№17,18);
- з 12.04.2007 по 23.11.2007 державним податковим інспектором відділу масово-роз`яснювальної роботи та звернень громадян (записи №№25,26);
- з 26.11.2007 по 08.02.2012 головним державним податковим інспектором відділу масово-роз`яснювальної роботи та звернень громадян (запис №27);
- 17.03.2008 присвоєно черговий спеціальне звання радника податкової служби 3 рагну (запис № 28);
- з 09.02.2012 по 30.05.2013 головним державним податковим інспектором відділу масово-роз`яснювальної роботи управління взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю (запис №29);
- з 31.05.2013 по 22.02.2015 головним державним інспектором відділу взаємодії з громадськістю та масово-роз`яснювальної роботи інформаційно - комунікаційного управління (запис №30);
- 01.06.2013 присвоєно 11 ранг державного службовця (запис №31);
- 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу (запис №32);
- з 23.02.2015 по 09.02.2016 головним державним інспектором відділу комунікації із ЗМІ управління організації роботи (запис №33);
- з 10.09.2018 по 17.10.2019 головним державним інспектором відділу прес- служби управління комунікації (записи №№36,37);
- з 18.10.2019 по 27.09.2020 головним державним інспектором відділу прес- служби управління комунікації ГУ ДПС у Харківській області (запис №38);
- 18.10.2019 присвоєно 6 ранг державного службовця (запис №39);
- з 28.09.2020 по 21.12.2020 головним державним інспектором відділу прес- служби організаційно-розпорядчого управління (записи №41,42);
- з 22.12.2020 по 05.07.2021 головним державним інспектором відділу прес-служби та адміністрування субсайту організаційно-розпорядчого управління(запис №43;
- з 06.07.2021 р. по 03.12.2024 р. головним державним інспектором відділу прес-служби та адміністрування субсайту організаційно - розпорядчого управління інформаційної взаємодії (записи №44,45).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон України №889-VIII).
За змістом пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII, з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон України №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Положеннями пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Приписами частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, чинного до 01.05.2016, передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З аналізу вищевказаного вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Судом встановлено, що, звертаючись до пенсійного органу із заявою від 05.11.2025, позивач просила перевести її на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки вважала, що досяг визначених законодавством умов для призначення такої пенсії (має вік 60 років, стаж роботи в податкових органах більше 20 років та надала всі необхідні документи на підтвердження вказаних обставин).
Проте, їй було відмовлено з посиланням на недостатність стажу державної служби, зокрема, відповідач зазначив, що у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби. Період роботи починаючи з 01.04.1993 по 01.05.2016 в територіальних органах ДПІ не зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорії посад державних службовців, оскільки за цей період ОСОБА_1 були присвоєні спеціальні звання "Інспектор податкової служби". 
Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що відповідно до ч. 18 ст. 37 Закону № 3723-XII, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Тобто, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.
При цьому, стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VІІІ обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01.05.2016 року).
Згідно з п. 5 постанови від 03.05.1994 № 283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Відповідно до п. 1 Порядку обчислення стажу державної служби № 283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Відповідно до п. 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону № 509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Частиною 7 статті 15 Закону № 509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону № 509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
На підставі наведених норм суд доходить висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави, одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні" від 05.07.2012 № 5083-VI, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі "Статтею 344. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби 344.1. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України "Про державну службу".
Відповідно до п. 343.1 - 343.2 ст. 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органі доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839.
Відповідно до п. 9 Порядку № 839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
Постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2016 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
З урахуванням вищенаведеного суд зазначає, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, а саме: присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Щодо посилання відповідача у відзиві, що період роботи з 01.03.2015– 30.11.2015 не зараховано до страхового стажу в зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за цей період, суд зазначає таке.
Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону України № 1058-IV, в абзаці 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.
Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058, передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 частини другої статті 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058).
Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.
Відтак, відповідач протиправно відмовив у переході на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204450021927 від 12.11.2025 про відмову в перерахунку пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
При цьому з огляду на встановлення під час розгляду справи обставин протиправного не зарахування відповідачем періодів роботи позивача до стажу державної служби наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача увесь період роботи в органах державної митної служби згідно трудової книжки НОМЕР_3 з 23.03.1993 по 28.06.2024.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії за віком, призначеної на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058- IV, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", призначивши позивачу, пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року з 05.11.2025 року, суд зазначає таке. 
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведенні на пенсію за іншим законом) та визначення підстав, за яких призначається пенсія (переведенні на пенсію за іншим законом) або приймається рішення про відмову в її призначенні (переведенні на пенсію за іншим законом) та оскільки судом в даному випадку було скасовано рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", а саме рішення відповідача № 204450021927 від 12.11.2025, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.11.2025 щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року з урахуванням висновків суду у цій справі.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204450021927 від 12.11.2025 р. про відмову у переведенні ОСОБА_1 , з пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) період роботи в органах державної податкової служби з 01.04.1993 по 02.01.1994, з 03.01.994 по 25.11.1996, з 26.11.1996 по 03.07.1997, з 04.07.1997 по 31.03.1998, з 01.04.1998 по 25.08.2005, з 26.08.2005 по 02.09.2005, з 12.04.2007 по 23.11.2007, з 26.11.2007 по 08.02.2012, з 09.02.2012 по 30.05.2013, з 31.05.2013 по 22.02.2015, з 23.02.2015 по 09.02.2016, з 10.09.2018 по 17.10.2019, з 18.10.2019 по 27.09.2020, з 28.09.2020 по 21.12.2020, з 22.12.2020 по 05.07.2021, з 06.07.2021 по 03.12.2024  згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 05.11.2025 щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", з урахуванням висновків суду у цій справі.
Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 16 квітня 2026 року.
Суддя Олексій КОТЕНЬОВ