П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16140/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції-Романченко Є.Ю. 
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
09 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20 травня 2025 року № 064250010755 щодо відмови в призначенні пенсії з 21 квітня 2025 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати до її загального страхового стажу: навчання в професійно - технічному училищі № 85 м. Попасна з 01.09.1983 по 16.06.1984; період роботи Вагонне депо Ворошиловград (Луганськ) - з 26.07.1984 по 31.12.1997;
- зобов`язати відповідача призначити їй пенсію з 21 квітня 2025 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20 травня 2025 року № 064250010755, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії з 21 квітня 2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 : навчання в професійно - технічному училищі № 85 м. Попасна з 01.09.1983 по 16.06.1984; період роботи Вагонне депо Ворошиловград (Луганськ) - з 26.07.1984 по 31.12.1997; та призначити пенсію з 21 квітня 2025 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що з наданої позивачем трудової книжки від 30.07.1984 серії НОМЕР_1 та дублікату трудової книжки від 23.09.2005 серії НОМЕР_2 вбачається, що на титульній сторінці трудової книжки зазначено неповну дату народження, а саме -1965. Отже, на думку апелянта, записи внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, а відтак до страхового стажу не враховуються.
Таким чином, оскільки належними документами підтверджено страховий стаж позивача 21 рік 06 місяців 20 днів, що в свою чергу, є недостатнім для призначення пенсії за віком, позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Враховуючи викладене, апелянт вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 по досягненню 60-ти річного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою від 13.05.2025 про призначення пенсії.
Рішенням від 20.05.2025 №064250010755 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Цим рішенням відповідач підтвердив страховий стаж позивача в 21 рік 06 місяців 20 днів, з необхідних 32 років.
Вважаючи, що пенсійний орган протиправно не зарахував стаж, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, прав та інтересів.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості, або зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.
Суд першої інстанції під час розгляду справи встановив, що всі відомості про навчання з 01.09.1983 по 16.06.1984 та період роботи з 26.071984 по 31.12.1997 внесені у трудову книжку позивача з відповідними підписами та скріплені відповідними печатками. При цьому, відсутність повної дати народження на титульному аркуші трудової книжки, не може бути підставою у відмові зарахувати трудовий стаж. Суд першої інстанції зауважив, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача у спірний період.
За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20 травня 2025 року №064250010755, щодо відмови в призначенні пенсії з 21 квітня 2025 року, наявність підстав для його скасування, та як наслідок, - зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу позивача: навчання в професійно - технічному училищі № 85 м. Попасна з 01.09.1983 по 16.06.1984 та період роботи Вагонне депо Ворошиловград (Луганськ) - з 26.07.1984 по 31.12.1997 та призначити їй пенсію з 21 квітня 2025 року, тобто з дня набуття такого права.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ст. 26 Закону № 1058, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі -Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Досліджуючи матеріали справи, судом апеляційної інстанції зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 , встановлено, що: 
- в період з 01.03.1983 по 15.06.1984 позивач навчалась в професійно-технічному училищі №85 м. Попасна;
- 26.07.1984 згідно наказу №146 від 26.07.1984 ОСОБА_1 прийнята на роботу провідником пасажирських вагонів та 03.10.2016 згідно наказу від 03.10.2016 №457/ос переведена до іншого структурного підрозділу.
Натомість, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20.05.2005 №20576/03-16 до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:
- всі періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 30.07.1984 та дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 23.09.2005, оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначено неповну дату народження (1965); 
- період навчання відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1984 та диплому НОМЕР_4 від 24.07.1984, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі диплому, а в дипломі некоректно зазначено період навчання (01.09.1984 - 24.07.1984). 
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу пенсійного орану на наступне.
На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.
Відповідно до п.1-2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно із п.3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка, в свою чергу необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі – Інструкція №162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.11 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Тобто, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів приходить до висновку, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Отже, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Колегія суддів зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій документації та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності таких даних.
При цьому підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової документації.
Отже, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у період з 26.07.1984 по 03.10.2016 у Вагонному депо Ворошиловград (Луганськ) (з урахуванням змін про перейменування підприємства), що є достатнім підтвердженням про зайнятість за відповідною посадою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення пенсійного органу в частині незарахування до страхового стажу роботи позивача спірного періоду роботи.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1983 по 16.06.1984 в професійно - технічному училищі № 85 м. Попасна, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно пункту «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Тому, надання інших документів для підтвердження трудового стажу необхідне лише за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній. 
Верховний Суд в постанові від 18.03.2020 у справі №243/6299/17 наголосив, що згідно з пунктом «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно диплому серії НОМЕР_4 , виданого 27.07.1984, позивач в період з 01.09.1983 по 24.07.1984 навчалася в технічному училищі №85 м. Попасна.
Також, відомості щодо навчання в період з 01.09.1983 по 15.06.1984 в професійно-технічному училищі №85 м. Попасна зазначені в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 
В свою чергу, дата вступу 01.09.1983, відповідає даті, зазначеній як в копії диплому серії НОМЕР_4 , виданого 27.07.1984, так і в копії трудової книжки НОМЕР_1 , у зв`язку з чим суд першої інстанції вірно вказав, що такий період підлягає врахуванню до стажу позивача, оскільки період навчання позивача у зазначеному навчальному закладі підтверджується належними доказами, які дозволяли відповідачу зарахувати такий період до трудового та страхового стажу позивачу.
Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) та від 29 березня 2019 року у справі № 548/2056/16-а (адміністративне провадження № К/9901/44334/18), в яких суд касаційної інстанції зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
В процесі розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Позивач, як громадянин України, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 31 січня 2019 року у справі №233/1181/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від від 20 травня 2025 року № 064250010755 та наявність підстав для задоволення позовних вимог, позаяк після зарахування спірних періодів загальний страховий стаж позивача становитиме більше передбачених законодавством 32 років, що є умовою призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону № 1058.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.