Справа № 342/1172/25
Провадження № 2/342/170/2026

РІШЕННЯ  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року       м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді Андріюк І.Г., 
з участю секретаря судового засідання Малик Г.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була головою господарства, у приватній власності якої був житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 13.07.1988, виданого Городенківською районною радою на підставі рішення цієї ж ради за № 134.
На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіт не склала. 
Племінник позивачки (син рідної сестри ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані та проживали: його мама – сестра позивачки ОСОБА_3 , та баба – мама позивачки ОСОБА_2 . 
Рідна сестра позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , переживши свого сина ОСОБА_4 та свою маму ОСОБА_2 . Сестра позивачки ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті сина та матері, оскільки проживала разом з ними.
ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та проживала одна у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Станом на сьогодні за вказаною адресою зареєстрованих осіб немає.
Позивачка ОСОБА_1 з 2013 року по даний час доглядає за житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані по АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Городенківського районного суду від 10.02.2022 по справі № 342/1163/21 за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В описовій частині даного рішення зазначено, що вищевказане господарство за своєю суспільною групою відносилося до колгоспного двору.
З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з неможливістю визначення часток в майні між членами бувшого колгоспного двору.
Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 згідно звіту про оцінку становить 176 400 грн.
Ухвалою суду від 27.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 29.01.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. 
Позивачка 29.01.2026 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задовольнити.
Відповідач Городенківська міська рада через систему «Електронний суд» 08.01.2026 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України.
У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.
Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Із копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 11650 від 26.09.2025, виданої згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, вбачається, що в реєстровій книзі під реєстровим № 2 за ОСОБА_2 , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок у АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 21.07.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988.
Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір – це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).
У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом – аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.
Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.
Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.
Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2022 р. по справі № 342/1163/21 (провадження № 2/342/183/2022) за позовом ОСОБА_1 до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, що набрало законної сили 18.03.2022, встановлено наступне.
Згідно виписок із по господарських книг Олієво-Королівської сільської ради за 1983 – 1985 р.р., 1986-1990 р.р., 1991-1995 р.р., за адресою – АДРЕСА_1 , суспільна група господарства – колгоспна, проживали: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , голова сім`ї; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внук.
Станом на 15.04.1991 у житловому будинку, що у АДРЕСА_1 за місцем проживання були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , голова сім`ї; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внук, що стверджується довідкою № 10-319 від 16.09.2021, виданою Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради.
Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного дворуОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належало по 1/3 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Голова колгоспного двору (член колгоспного двору) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років в с. Олієво-Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.08.1997. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.
До складу спадщини ОСОБА_2 входила 1/3 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. 
Вищезгаданим рішенням суду за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , успадковану нею після смерті матері ОСОБА_2 , як спадкоємцем першої черги за законом. Даним рішенням суду встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_2 .
Член колгоспного двору ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 21 рік у с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 15 січня 1997 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15 січня 1997 року Олієво-Королівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. 
Оскільки ОСОБА_4 помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. 
Згідно ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 
Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним були зареєстровані: мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , бабка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується довідкою № 10-176 від 22.09.2025, виданою Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради.
Родинні відносини між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , як сином та матір`ю, підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 04 травня 1975 р., актовий запис № 5 від 04 травня 1975 року.
ОСОБА_4 заповіту не вчиняв. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_3 . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 судом не встановлено.
Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. 
ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_4 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83671497, виданою 18.12.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилася. 
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4 входить 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, яку успадкувала ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна не оформила.
Член колгоспного двору ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 71 рік у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 від 08 січня 2013 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 08 січня 2013 року Олієво-Королівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.
Оскільки ОСОБА_3 померла після ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України.
За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , інших зареєстрованих осіб не було, що стверджується довідкою № 10-175 від 22.09.2025, виданою Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. Зі змісту даної довідки вбачається, що рішенням сесії Городенківської міської ради № 665-10/2021 від 16.09.2021 вулицю Горького перейменовано на вулицю Тиха, нумерація будинку не змінювалася.
ОСОБА_3 заповіту не вчиняла, що стверджується копією Інформаційної довідки № 71711206 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 07.03.2023 Городенківською державною нотаріальною конторою.
Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року у справі № 342/1051/22 (провадження № 2/342/87/2023), що набрало законної сили 16.02.2023, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , а отже є спадкоємцем другої черги за законом. 
Спадкоємців попередньої черги, які б усунули ОСОБА_1 від права на спадкування, та інших спадкоємців другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 судом не встановлено.
Даним рішенням суду позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , визначено додатковий строк – два місяці з часу набрання рішенням законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Із копії спадкової справи № 44/2023, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець другої черги за законом, прийняла спадщину після смерті сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , оскільки у строк, визначений судом, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (07.03.2023). Копією Витягу № 71711258 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 07.03.2023 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 70357176 (номер у нотаріуса 44/2023), спадкодавець – ОСОБА_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Позивачка ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті сестри ОСОБА_3 , як спадкоємець другої черги за законом, 30.11.2023 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця, яке складається із земельних ділянок за межами населеного пункту с. Олієво-Королівка Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області, та із житлового будинку у с. Олієво-Королівка Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області.
Державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори 30.11.2023 їй видано два свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 1953 та за № 1954, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населеного пункту с. Олієво-Королівка Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області, площею 0,0200 га, кадастровий номер 2621682900:03:001:0614, та площею 0,8679 га, кадастровий номер 2621682900:06:001:0070, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 884870 та серії ЯД № 898382.
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3 входить також 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , 1/3 частки якого належали їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/3 частки успадкована нею після смерті сина ОСОБА_4 , як спадкоємцем першої черги за законом, однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна ОСОБА_3 не зверталася. 
Підставою звернення позивачки ОСОБА_1 до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області № 1418/02-31 від 20 листопада 2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 , на належну їй частку житлового будинку АДРЕСА_1 з посиланням на те, що спадкоємець не надала документ, який посвідчував би право власності спадкодавця ОСОБА_3 на вищезгаданий житловий будинок. Крім того, вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.
З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 26.09.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1958 році.
Ринкова вартість житлового будинку літ. «А», загальною площею 44,1 кв, житловою площею 13,5 кв з господарськими будівлями, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 08.10.2025 становить 176400 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».
Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2022 р. у справі № 342/1163/21 (провадження № 2/342/183/2022), що набрало законної сили 18.03.2022, встановлено, що за житловим будинком в АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,18 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,46 га та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,20 га.
Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 461835470, сформованої 27.01.2026, вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2022 у справі № 342/1163/21.
Позивачка ОСОБА_1 з 2013 року постійно доглядає за житловим будинком, що розташований за вищевказаною адресою, та за земельною ділянкою, призначену для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, що стверджується довідкою № 10-174, виданою 22.09.2025 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності – це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Досліджені судом докази підтверджують, що позивачка ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті сестри ОСОБА_3 , як спадкоємець другої черги за законом, фактично стала власником 2/3 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , однак через відсутність документу, який посвідчував би право власності спадкодавця на спадкову частку житлового будинку та через те, що житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки членів бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дане нерухоме майно.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачкою права власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1  з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.
На підставі ст.ст. 112, 120, 121, 123, 524-526, 529, 548, 549, 560, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1262, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 82, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 2/3 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Учасники справи:
- позивачка  ОСОБА_1 , зареєстрованемісце проживання:  АДРЕСА_1 ;реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;
- відповідач Городенківська міська рада Коломийського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 77, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область; код ЄДРПОУ 04054292.

Повний текст судового рішення складено 26.02.2026.

Суддя:        Андріюк І.Г.