КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/28358/25 Головуючий 1-ї інстанції: Проскурня О.І.
Провадження №33/824/907/2026 Доповідач: Яковлева В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретарем судового засідання - Родіоновою К.Є., за участю: захисника - адвоката Куцар Х.П., потерпілого - ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Куцар Христини Петрівни на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року щодо  ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В

Цією постановою  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (протоколи серії ЕПР1 №517449, №517461 від 19.11.2025) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави. 
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, захисник Куцар Х.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року у справі №759/28358/25 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 122-4 КУпАП України та закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124-4 КУпАП України. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, та такою, що не підтверджується доказами у справі, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт вказує, що при винесені оскаржуваної постанови судом не враховані: малозначність пошкоджень обох транспортних засобів; пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності відносно того, що вона не знала про факт ДТП, поштовху чи звуку удару або тріння не відчула; відсутність доказів в матеріалах справи, які б підтверджували наявність умислу на залишення місця ДТП ОСОБА_2 ; наявна в матеріалах справи схема місця ДТП не відображає фактичні обставини справи, рапорт працівника поліції в розумінні ст.251 КУпАП не є доказом вини у вчиненні правопорушення, оскільки є документом внутрішнього користування інформативного характеру; пояснення потерпілого ОСОБА_1 не підтверджують той факт, що ОСОБА_2 залишаючи місце ДТП діяла умисно, намагаючись уникнути негативних наслідків від її діянь; також, як об`єктивно вбачається із долученого до матеріали справи відеозапису, відеозйомка обстановки та обставини подій даного правопорушення не відображає сам момент ДТП, не зафіксовано номерний знак виїжджаючого автомобіля та під керуванням якого водія. 
Тобто, на думку апелянта, обвинувачення щодо вчинених ОСОБА_3 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП ґрунтуються лише на поясненнях самої особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що дійсно, приблизно в зазначений проміжок часу вона виїжджала із паркувального майданчика за місцем її роботи. 
Також, апелянт стверджує, що ОСОБА_2 дізнавшись про факт ДТП, в якому можливо, на її думку, вона була винуватицею, на наступний день сама звернулась до правоохоронних органів для дачі пояснень та складання відносно неї протоколу.
Окрім того, з 14.11.2025 року до 18.11.2025 року ОСОБА_2 була присутня на роботі кожен день, що підтверджується довідкою №16 від 01.12.2025 року, паркуючи свій автомобіль за тією ж адресою, що свідчить про відсутність наміру приховувати факт ДТП або обставини її скоєння. 
Апелянт вказує, що очевидним є те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, а саме те, що остання мала умисел на залишення місця ДТП, а відтак в даній ситуації відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, яка має утворити його склад у сукупності з іншими обставинами. 
Так, недотримання суддею Святошинського районного суду м. Києва вимог КУпАП України щодо необхідності всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_2 незаконного та необґрунтованого судового рішення. 
Заслухавши пояснення захисника та потерпілого, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2025 о 13 год. 30 хв. в м. Києві по проспекту Берестейському, 121Б, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 , не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, скоїла зіткнення з припаркованим автомобілем «BMW X3», номерний знак НОМЕР_3 . Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху та спричинила пошкодження транспортних засобів, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Крім того, 14.11.2025 о 13 год. 30 хв. в м. Києві по проспекту Берестейському, 121Б, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 , та будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, після зіткнення з припаркованим автомобілем «BMWX3», номерний знак НОМЕР_4 , залишила місце пригоди, не дочекавшись працівників поліції для оформлення матеріалів ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10«а» Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбаченого статтею ст.122-4 та 124 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: даними протоколів про адміністративні правопорушення, в яких зафіксовані обставини вчинення адміністративних правопорушень (а.с.1-2); даними схеми місця ДТП, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.3); даними рапорту капрала поліції Петрика О.(а.с.4); письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5-6) ; відеозаписом з камер відеоспостереження, де зафіксовано спробу ОСОБА_2 виїхати з паркувального майданчика та момент зіткнення з іншим автомобілем, після зіткнення ОСОБА_2 залишає місце ДТП;
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами справи й належною оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції.
Твердження про необґрунтованість постанови та відсутність доказів вини не відповідають фактичним обставинам. Суд дослідив матеріали адміністративного провадження, оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог ст. 252 КУпАП. Висновки суду ґрунтуються не на окремому доказі, а на їх взаємному узгодженні.
Посилання апелянта на малозначність пошкоджень транспортних засобів не впливає на кваліфікаціюза ст. 124 КУпАП, оскільки для складу цього правопорушення достатнім є сам факт порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, незалежно від ступеня таких пошкоджень.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 , набувши спеціального статусу водія та реалізуючи право керування транспортним засобом, одночасно прийняла на себе обов`язки, передбачені Правилами дорожнього руху України, зокрема пунктом 2.10 «а» ПДР. Судом встановлено, що одразу після зіткнення транспортних засобів ОСОБА_2 залишила місце ДТП, не виконавши покладених на неї обов`язків. З дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається сам факт зіткнення та подальший рух автомобіля під керуванням ОСОБА_2 без зупинки і вжиття передбачених законом заходів.
Отже, твердження про те, що вона не відчула поштовху чи не усвідомлювала факту пригоди, були предметом оцінки суду та обґрунтовано відхилені як такі, що не спростовують встановленого факту невиконання обов`язків водія. Для кваліфікації за ст. 122-4 КУпАП визначальним є саме факт залишення місця ДТП всупереч вимогам ПДР, який у даному випадку підтверджений належними та допустимими доказами.
Твердження про недопустимість рапорту як доказу також є помилковим. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюються обставини правопорушення, у тому числі інші документи. Рапорт працівника поліції оцінюється судом у сукупності з іншими доказами і не був єдиною підставою для висновків суду.
Посилання на те, що відеозапис не містить моменту зіткнення та не фіксує номерний знак автомобіля, не спростовує висновків суду, оскільки відсутність безпосередньої фіксації моменту ДТП не виключає можливості встановлення обставин події на підставі інших належних і допустимих доказів. Закон не ставить наявність відеозапису моменту зіткнення як обов`язкову умову притягнення до відповідальності.
Щодо відсутності умислу на залишення місця ДТП, слід зазначити, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, полягає у свідомому невиконанні обов`язку водія залишатися на місці пригоди. Факт залишення місця ДТП після настання події та невиконання обов`язків, визначених ПДР, підтверджений матеріалами справи. Подальше звернення до правоохоронних органів наступного дня не спростовує факту попереднього залишення місця пригоди та не усуває складу правопорушення.
Посилання на те, що ОСОБА_2 у подальшому паркувала автомобіль за тією ж адресою та не переховувалася, не має правового значення для оцінки наявності складу правопорушення, оскільки відповідальність за ст. 122-4 КУпАП настає за залишення місця ДТП, незалежно від подальшої поведінки особи.
Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з установленими судом фактичними обставинами, що не є підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Куцар Христини Петрівни - залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року щодо ОСОБА_2  - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева