ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року
м. Київ

справа № 178/370/22
провадження № 51-2892 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, якими
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Владивосток Приморського 
краю рф, зареєстрованого за адресою: 

АДРЕСА_1 ,
засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області вироком від 27 лютого 2025 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, засудив ОСОБА_7 за: 
- ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_7 08 лютого 2022 року приблизно о 19:55 у стані алкогольного сп`яніння перебував у приміщенні житлового будинкуАДРЕСА_2 .
У ході сварки з  ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними,в ОСОБА_7 виник умисел наспричинення тілесних ушкоджень потерпілому.
Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_8 металевим совком приблизно два-три удари по правій руці та один удар кулаком у лоб, спричинивши потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (понад 21 день). 
Після чого приблизно о 20 год у ОСОБА_7 під час перебування на подвір`ї вищевказаного будинкув ході сварки з  ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними,виник умисел на заподіяння смерті потерпілої.
Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_7  умисно наніс декілька ударів ногою та рукою в голову ОСОБА_9 , від яких остання впала на землю.
Потім він умисно наніс удари ногами (приблизно чотири) та дерев`яною палицею (приблизно три) в голову ОСОБА_9 .
Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв  ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, від яких вона померла.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений ОСОБА_7 , не погодившись із судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, ухвалити новий вирок, кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 119 КК, за якою передбачено менш суворе покарання.
Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суди:
- не надали належної правової оцінки обставинам кримінального провадження та не врахували того, що тілесні ушкодження потерпіла ОСОБА_9 мала ще до подій, які трапились 08 лютого 2022 року; 
- неправильно кваліфікували його дії за ч. 1 ст. 115 КК, оскільки умислу на вбивство ОСОБА_9 у нього не було, це трапилось випадково, а саме через неправомірні дії потерпілої, яка його вдарила, а він у свою чергу її штовхнув, від чого вона упала та вдарилась головою, тому його дії мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК та відповідно призначено покарання в межах даної норми закону;
- призначили занадто суворе покарання;
- безпідставно вказали на те, що він був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки свідки в судовому засіданні про таке не зазначали;
- не зважили на те, що обшук був проведений незаконно, тому висновки експерта за результатом цієї процесуальної дії теж є недопустимим доказом;
- не з`ясували достовірність показань свідка ОСОБА_8 .
Крім того, зазначає про те, що апеляційний розгляд у суді апеляційної інстанції був проведений незаконним складом суду, оскільки ці судді вже брали участь у цьому провадженні.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримала доводи касаційної скарги, просила її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК у касаційному порядку не оспорюються. 
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а тому неповнота судового розгляду та невідповідність окремих висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, не може бути предметом перегляду в касаційному суді в розумінні ст. 438 КПК.
Засуджений у поданій касаційній скарзі покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильної кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій. 
Однак викладені в касаційній скарзі доводи засудженого колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1ст. 412 КПК).
Згідно зі ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність. 
Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їхню оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Оцінка доказів здійснюється судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Той факт, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 , суд першої інстанції встановив, урахувавши, зокрема:
- показання потерпілого  ОСОБА_8 про те, що наприкінці зими 2022 року у вечірню пору доби ОСОБА_7 , який прийшов до нього додому розшукувати дочку ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , вчинив із ним та ОСОБА_9 сварку, наніс йому металевим совком декілька ударів по руці та удар кулаком у лоб. Після чого ОСОБА_7 витягнув ОСОБА_9 за одяг на подвір`я, де почав бити її руками, ногами та декілька разів ударив палицею по голові;
- показання свідка ОСОБА_11 про те, що вона бачила, як ОСОБА_7 , який явно був у нетверезому стані, під час сварки з ОСОБА_9 взяв її за голову та з розмаху вдарив головою об стіл, від чого в останньої утворилась рана на лобі; 
- показання свідка ОСОБА_12 про те, що на початку лютого 2022 року в темну пору доби до її будинку приходив ОСОБА_7 , який явно був у нетверезому стані, розшукував ОСОБА_13 . Вона помітила, що руки ОСОБА_14 були в крові, які він намагався у неї вдома відмити;
- протокол від 09 лютого 2022 року огляду місця події, згідно з яким було оглянуто домоволодіння на АДРЕСА_2 та виявлено труп ОСОБА_9 із тілесними ушкодженнями;
- протокол від 09 лютого 2022 року огляду місця події, згідно з яким було оглянуто домоволодіння на АДРЕСА_2 та зафіксовано обстановку біля вказаного домоволодіння; 
- протокол від 10 лютого 2022 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно з яким свідок ОСОБА_8 упізнав ОСОБА_7 як особу, яка 08 лютого 2022 року нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження;
- протокол від 10 лютого 2022 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно з яким свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка приходила до неї додому 08 лютого 2022 року приблизно о 21 год, і в якої руки були в крові;
- протокол від 10 лютого 2022 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно з яким свідок ОСОБА_11 упізнала ОСОБА_7 як особу, яку вона бачила 08 лютого 2022 року поблизу магазину ПП «Доннік», де останній завдав тілесні ушкодження ОСОБА_9 ;
- протокол від 09 лютого 2022 року проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього за участі свідка ОСОБА_8 , згідно з яким він розповів та показав, за яких обставин сталися події стосовно потерпілої ОСОБА_9 08 лютого 2022 року; 
- протокол від 10 лютого 2022 року проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього за участі свідка ОСОБА_11 , згідно з яким вона розповіла та показала, за яких обставин сталися події 08 лютого 2022 року щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ; 
- висновок експерта № 161-Е від 09 лютого 2022 року, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 є відкрита черепно-мозкова травма, яка призвела до набряку мозку та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті; вона виникла внаслідок дії тупого твердого предмета (предметів) із великою силою (великою швидкістю дії);
- висновок експерта № 74/2 від 11 березня 2022 року, відповідно до якого на жіночій дублянці (куртці), вилученій при огляді місця події, виявлено кров людини, яка може походити від потерпілої ОСОБА_9 , походження цієї крові від ОСОБА_7 виключено;
- висновок експерта № 74/4 від 09 березня 2022 року, відповідно до якого на жилетці синтетичній чорного кольору, платку носовому білого кольору з візерунком квітів, штанах синтетичних плащових чорного кольору, вилучених 09 січня 2022 року в ході затримання ОСОБА_7 , виявлено сліди крові, які могли утворитись за рахунок крові ОСОБА_9 ;
- висновок експерта № 74/5 від 14 березня 2022 року, відповідно до якого на черевиках чорного кольору, вилучених 09 січня 2022 року в ході затримання ОСОБА_7 , виявлено кров, яка може походити від потерпілої ОСОБА_9 ;
- висновок експерта № 74/6 від 14 березня 2022 року, відповідно до якого у змивах із рук ОСОБА_14 виявлено наявність крові людини, змішаної з потом, яка за своєю груповою належністю може походити від потерпілої ОСОБА_9 ;
- висновок експерта № 117/1 від 17 березня 2022 року, відповідно до якого на дерев`яній палиці, вилученій під час огляду місця події 09 лютого 2022 року на АДРЕСА_2 , виявлено кров людини, яка за своєю груповою належністю може походити від потерпілої ОСОБА_9 . Також виявлено кров на металевому совку, вилученому 09 лютого 2022 року за вищезазначеною адресою;
- висновок експерта № 117/2 від 11 березня 2022 року, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_7 виявлено кров людини, яка може походити від потерпілої ОСОБА_9 ;
- висновок експерта № 161-Е-1 від 28 березня 2022 року, відповідно до якого характер ушкоджень, їх локалізація свідчать про те, що ушкодження ОСОБА_9 могли бути заподіяні при механізмі та взаєморозташуванні, на які вказував під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_8 ;
- висновок від 09 лютого 2022 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_7 відмовився від його проходження;
- відповідь КП «Комунальне некомерційне підприємство «Центральна лікарня» Криничанської селищної ради № 88 від 26 лютого 2025 року, згідно з якою 09 лютого 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за медичною допомогою до лікарів вказаного закладу не звертався та цього ж дня о 16:30 відмовився пройти медичний огляд у встановленому законодавством порядку на предмет виявлення алкогольного та наркотичного сп`яніння;
- речовий доказ - дерев`яну палицю.
Водночас місцевий суд проаналізував і надані в судовому засіданні показання ОСОБА_7 , дав їм належну оцінку, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів. 
Дослідивши зібрані у справі докази та здійснивши їх аналіз, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, й, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння. 
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, визначеними цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Як установлено з матеріалів кримінального провадження та технічних носіїв запису судових засідань, під час судового розгляду в суді першої інстанції учасникам процесу було забезпечено право на відстоювання своєї позиції.
Суд першої інстанції під час судового розгляду перевірив усі аргументи обвинуваченого і навів достатні мотиви для їхнього відхилення.
Зокрема, місцевий суд відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_7 про визнання недопустимими доказами:
- протоколу слідчого експерименту, проведеного з потерпілим ОСОБА_8 , оскільки, взявши до уваги як відеозапис, долучений до цього протоколу слідчого експерименту від 09 лютого 2022 року за участі ОСОБА_8 , на якому потерпілий на місці відтворив та пояснив розташування ОСОБА_7 і ОСОБА_9 під час нанесення ударів останній, відповідав на запитання судово-медичного експерта, вказав місце, з якого він бачив обставини вчинення злочину, так і сам протокол слідчого експерименту, в якому, в тому числі, зазначено про роз`яснення ОСОБА_8 його процесуальних прав, не встановив порушень процесуального порядку під час його проведення;
- висновку від 09 лютого 2022 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, позаяк норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів, а зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження й оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, тому не є процесуальною перешкодою до визначення ознак стану алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, у разі встановлення цієї обставини за результатами оцінки всієї сукупності доказів щодо встановлення такого стану.
Також суд першої інстанції не погодився із твердженням ОСОБА_7 про вчинення потерпілою ОСОБА_9 стосовно нього неправомірних дії, яка 08 лютого 2022 року нанесла йому тілесне ушкодження в області голови, оскільки згідно з відповіддю КП «Комунальне некомерційне підприємство «Центральна лікарня» Криничанської селищної ради № 88 від 26 лютого 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09 лютого 2022 року за медичною допомогою до вказаного закладу не звертався та цього ж дня о 16:30 відмовився пройти медичний огляд у встановленому законодавством порядку на предмет виявлення алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Колегія суддів уважає, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям ОСОБА_7 надано правильну юридичну оцінку. Вирок містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в ньому наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, тобто вирок відповідає вимогам статей 368, 370, 373, 374 КПК.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами сторони захисту, доводи яких фактично є аналогічними до доводів касаційної скарги засудженого, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК перевірив зазначені в них вимоги, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів, і надав ґрунтовну оцінку доводам сторони захисту. Водночас суд не встановив порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів і вказав на те, що судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції не залишив без належної уваги доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК та, проаналізувавши зібрані у справі докази, вказав на те, що саме обстановка й обставини вчинення злочину, динаміка його розвитку, спосіб, механізм, характер і локалізація заподіяння ним ударів ОСОБА_9 - нанесення декількох ударів ногою та рукою, приблизно чотирьох - ногами та приблизно трьох - палицею, в життєво важливий орган - голову потерпілої, яка у цей час продовжувала лежати на землі обличчям донизу без ознак життя, свідчать про усвідомлення ОСОБА_7 реальної загрози позбавлення життя людини. 
За сукупністю цих обставин і наявних у справі доказів суд дійшов висновку про наявність прямого причинного зв`язку між заподіяними ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_9 .
У той же час суд зазначив, що хронологія дій та поведінка ОСОБА_7 як до вчинення злочину - до зустрічі з ОСОБА_9 обвинувачений вживав спиртні напої, був збуджений та агресивний через те, що не міг знайти її дочку ОСОБА_10 , так і після - припинив свої неправомірні дії лише тоді, коли потерпіла перестала подавати ознаки життя, підтверджують спрямованість його дій саме на позбавлення життя ОСОБА_9 і наявність у нього умислу на її вбивство.
Відтак, урахувавши викладене, суд апеляційної інстанції відхилив доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК.
Для відмежування умисного вбивства (ст. 115 КК) від вбивства з необережності (ч. 1 ст. 119 КК) судом беруться до уваги досліджені в судовому засіданні докази, які вказують на мотив і спрямованість умислу особи. Питання про спрямованість умислу суд вирішує з урахуванням усіх обставин кримінального правопорушення (обстановки, способу вчинення, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, і причин припинення своїх дій винною особою). 
Верховний Суд у своїх рішеннях з посиланням на п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» неодноразово зазначав, що основним критерієм у розмежуванні умисного вбивства від інших суміжних складів злочинів є суб`єктивне ставлення винуватого до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві (ст. 115 КК) на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), або вбивства через необережність (ст. 119 КК), настання смерті потерпілого охоплюється умислом винуватої особи.
За вимогами ст. 24 КК при вчиненні умисних кримінальних правопорушень умисел особи поділяється на прямий та непрямий. Вирішуючи питання, який саме вид умислу мав місце у конкретному випадку, необхідно враховувати три ознаки, які характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків: 1) усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння; 2) передбачення його суспільне небезпечних наслідків; 3) бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання. Перші дві ознаки (усвідомлення і передбачення) характеризують процеси, які відбуваються у психіці суб`єкта і тому складають інтелектуальний момент (елемент, компонент) умислу. Третя ознака (бажання чи свідоме припущення наслідків) характеризує вольову сферу особи й утворює вольовий момент умислу.
Необережний умисел у кримінальних правопорушеннях поділяється на протиправну самовпевненість та протиправну недбалість. Протиправна самовпевненість має місце у випадку, коли особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення, а протиправна недбалість - тоді, коли особа не передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків такого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити. 
Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про спрямованість умислу обвинуваченого на вбивство потерпілої правильно зазначив про те, що ОСОБА_7 , наносячи удари руками, ногами та палицею, що є предметом із підвищеною травматичною дією, в життєво важливий орган - голову ОСОБА_9 , яка при цьому лежала на землі обличчям донизу та не чинила йому опору, розумів, що внаслідок цих дій потерпіла отримає тілесні ушкодження, від яких може померти.
Тому, даючи оцінку доводам сторони захисту, суд апеляційної інстанції проаналізував усі встановлені судом першої інстанції обставини, зібрані у справі докази та не встановив порушень КПК, які би стали підставою для зміни чи скасування вироку.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є обґрунтованою та вмотивованою.
Доводи про незаконність проведеного обшуку 
Засуджений у касаційній скарзі посилається на те, що обшук був проведено незаконно, тому висновки експерта за результатом цієї процесуальної дії теж є недопустимим доказом.
Проте колегія суддів уважає, що ці доводи засудженого не заслуговують на увагу, позаяк відповідно до матеріалів кримінального провадження така слідча дія як обшук під час досудового розслідування органом досудового розслідування не проводилась.
Також Суд зауважує на тому, що під час досудового розслідування було проведено ряд експертиз, натомість у касаційній скарзі засуджений не зазначив, який саме висновок експерта, на його думку, є недопустимим доказом.
Доводи про незаконний склад суду апеляційної інстанції
У касаційній скарзі засуджений зазначає про те, що апеляційний розгляд в суді апеляційної інстанції був проведений незаконним складом суду, оскільки ці судді вже брали участь у цьому провадженні.
Проте колегія суддів не погоджується з доводами засудженого з огляду на таке.
Відповідно до ст. 76 КПК суддя, який брав участь у кримінальному провадженні: 
- під час досудового розслідування, не має права брати участі в цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 1);
- в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі в цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції (ч. 3).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судді ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 здійснювали в апеляційному порядку перегляд ухвал Криничанського районного суду Дніпропетровської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, постановлених під час судового розгляду, також суддя ОСОБА_17 - вироку цього ж суду від 17 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , а тому не можна визнати повторною участь цих суддів у цьому провадженні під час апеляційного розгляду, в розумінні ст. 76 КПК. 
Тож підстав визнати незаконним склад суду апеляційної інстанції немає. 
Доводи про суворість призначеного покарання 
Засуджений у касаційній скарзі також покликається на суворість призначеного йому покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Питання, що вирішуються при призначенні покарання, пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обтяжуючі покарання обставини - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та дані про особу винного (не має постійного місця проживання, у зв`язку з чим перебував на обліку в Центрі обліку бездомних осіб, раніше судимий, перебуває на обліку в лікаря-психіатра, проте відповідно до висновків експертів № 103 від 22 березня 2022 року та 13 листопада 2023 року № 684 ОСОБА_7 як під час інкримінованого йому діяння, так і в теперішній час міг та може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, застосування примусових медичних заходів не потребує), тобто дотримався вимог статей 50, 65-67, 70 КК. 
Колегія суддів касаційного суду вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання в межах санкцій інкримінованих статей є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Достатніх підстав уважати його надмірно суворим чи явно несправедливим засуджений у касаційній скарзі не зазначив. 
Колегія суддів погоджується з викладеними в судових рішеннях висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу, вважає їх достатньо обґрунтованими та переконливими.
Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість їхніх висновків щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення та доведеності винуватості належними і допустимими доказами, засуджений у касаційній скарзі не навів.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2025 року стосовно нього - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3