ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/21106/25	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/52/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Клострейх О.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок в дохід держави. 

Згідно постанови, 22.09.2025 о 21:09 по вул. Бродівській в с. Біла Тернопільського району Тернопільської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці.
В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6820, а також від проходження огляду у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР водій ОСОБА_1 категорично відмовився.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Клострейх О.В. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.12.2025 по справі №607/21106/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Свої вимоги мотивує тим, що постанова є незаконною, необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема через:
- зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, а постанова про накладення на ОСОБА_1 стягнення за ст.121 КУПАП, що міститься в матеріалах справи, не має жодного підпису і тому є неналежним доказом;
- направлення на огляд у медичному закладі є недійним, оскільки оформлене на бланку старої форми, яка втратила чинність;
- ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому і обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння в нього не виникало.

Заслухавши доводи захисника Клострейх О.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, а також заявила клопотання у разі визнання ОСОБА_1 винним застосувати за аналогією закону ст. 69 КК і не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 462083 від 22 вересня 2025 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного стосовно ОСОБА_1 ; направленні водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 вересня 2025 року; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5783018 від 22 вересня 2025 року; відеозаписів наявних у матеріалах справи.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Перевіркою матерів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи і відеозаписами. 
Так, відповідно до ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” однією з підстав для зупинки транспортного засобу є порушення водієм правил дорожнього руху.
Наявними у матеріалах справи даними відеофіксації нагрудної камери працівників поліції (файл export-14a95.MP4 період запису 21:11:00 - 21:11:32) зафіксовано розмову ОСОБА_1 із працівником поліції, який оголосив ОСОБА_1 підстави зупинки його транспортного засобу, а саме порушення ним правил користування ременями безпеки, на що ОСОБА_1 не висловив жодних заперечень. З цього приводу на ОСОБА_1 постановою серії ЕНА № 5783018 від 22.09.2025р. було накладено адміністративне стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення ним вимог п.2.3.в ПДР (а.с.4). 
Крім того, працівник поліції оголосив водію, що підставою для зупинки було те, що автомобіль під його керуванням здійснював рух автомобіля від краю до краю смуги руху, тобто постійне виляння, невпевнене керування, що підтверджується даними запису відеореєстратора патрульного автомобіля, доданому до протоколу про адмінправопорушення (файли export-14a95.mp4 та Video 2025-10-07 at 17.22.26.mp4)
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявна в матеріалах справи постанова про накладення на стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП є неналежним доказом у зв`язку з відсутністю на ній підпису ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять копію вказаної постанови (серії ЕНА № 5783018), про що свідчить відповідний надпис на цьому документі. Відсутність підпису ОСОБА_1 на копії цієї постанови не свідчить про недійсність чи неналежність цього документу як доказу. 
Виходячи із вищенаведеного, доводи захисника про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів законності зупинки поліцейським транспортного засобу суд апеляційної інстанції оцінює критично. 
Доводи апеляційної скарги про те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції оформлене за старим зразком суд апеляційної інстанції зазначає, що відмова ОСОБА_1 беззаперечною і не була пов`язана із формою направлення (файл export-14a95.MP4 період запису 21:39:15 - 21:39:55). 
Відтак доводи апеляційної скарги захисника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як військовослужбовець не мав обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння суперечать приписам ст.15 КУпАП, за змістом якої за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. Тобто, для військовослужбовців, які притягуються до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, не існує виключень у процедурі притягнення до адміністративної відповідальності, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності саме за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, і керування автомобілем він здійснював не у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби.
Щодо клопотання захисника про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, в якому остання просить застосування положень ст.69 КК за аналогією закону то суд апеляційної інстанції зазначає наступне, що санкція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є імперативною та передбачає обов`язкове застосування двох видів адміністративного стягнення — штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами на визначений законом строк. Закон не передбачає альтернативності або можливості призначення лише одного з цих видів стягнення на розсуд суду.
У цьому разі,обставини, на які посилається апелянт, можуть враховуватися судом виключно у межах, визначених статтею 33 КУпАП, однак не надають суду повноважень не застосовувати адміністративне стягнення, безальтернативно передбачене санкцією частини першої статті 130 КУпАП.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Клострейх О.В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя