ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3813/25 Суддя (судді) першої інстанції: Діска А.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року м. Київ 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Вівдиченко Т.Р. та Кузьменка В.В.
за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи - Міністерство соціальної політики, Пенсійний фонд України про визнання протиправними та скасування постанов в частині,
ВСТАНОВИЛА
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив, з врахуванням змін:
- визнати частково протиправною та частково скасувати з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" в частині положень пункту першого постанови;
- визнати частково протиправним та частково скасувати з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 116 від 04 лютого 2025 року "Про внесення зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1" в частині положень пункту 2 постанови.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що положення п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року встановлюють протиправні обмеження в частині розміру пенсії осіб, яким вона призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а положення п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 116 від 04 лютого 2025 року безпідставно надають органам Пенсійного фонду України права на перегляд усіх пенсійних справ осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Міністерство соціальної політики подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що застосовані п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року коефіцієнти спрямовані на забезпечення збалансованості бюджету при цьому п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 116 від 04 лютого 2025 року жодним чином не порушує прав та інтересів позивача.
Пенсійний фонд України також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що до пенсії позивача не застосовуються положення як п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року так і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 116 від 04 лютого 2025 року, тому спірними нормативними актами не порушуються його права та інтереси.
Позиція відповідача обґрунтовувалась тим, що спірні нормативно-правові акти ухвалені на виконання вимог законодавства шляхом реалізації делегованої законом нормотворчої компетенції, що відповідає статтям 6, 19, 113 Конституції України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, що з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с.66 т.1).
03.01.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», пунктом 1 якої постановлено: «Установити, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
04.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №116 "Про внесення зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 р. № 1", пунктом 2 якої передбачено "Пенсійному фонду України забезпечити протягом 14 робочих днів з дня набрання чинності цією постановою приведення пенсійних справ осіб, зазначених у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 р. № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", у відповідність з цією постановою.
У разі коли у результаті приведення пенсійної справи у відповідність з цією постановою розмір пенсії підлягає збільшенню, доплата здійснюється за період з 1 січня 2025 року.».
Вважаючи, що наведені положення вказаних нормативно-правових актів порушують права та інтереси позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про відсутність порушень прав та інтересів позивача спірними положеннями вказаних нормативно-правових актів.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного.
Під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції позивачем подано клопотання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до положень п.6, 8 ч.1 ст.238, ч.1 ст.319 КАС України.
В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що судовим рішенням у справі №320/2229/25, яке набрало законної сили визнано протиправним та нечинним абзац перший пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» в частині його застосування до осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778 оскаржувані позивачем нормативно-правові акти втратили чинність.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (ч.2 ст.264 КАС України).
Відповідно до п.6 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили.
Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025, у справі №320/2229/25 у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта позов задоволено частково. Визнано протиправним та нечинним абзац перший пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» в частині його застосування до осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане судове рішення, в силу ст.255 КАС України, набрало законної сили 09.12.2025.
Отже, станом на момент апеляційного розгляду даної справи є таке, що набрало законної сили судове рішення, яким визнано протиправними та нечинними положення нормативно-правового акту, що є предметом оскарження в рамках даної справи.
Згідно з ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили.
В силу ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Таким чином, якщо під час апеляційного провадження судом буде встановлено наявність такого, що набрало законної сили судового рішення, яким положення оскаржуваного нормативно-правового акту визнано протиправними та нечинними, законодавцем встановлено імперативний обов`язок суду закрити провадження у справі, щоб упередити наявність двох судових рішень, що набрали законної сили, з одного і того самого предмета спору, оскільки це суперечитиме як принципам та завданням адміністративного судочинства так і положенням п.6 ч.1 ст.238 КАС України.
При цьому, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778 визнано такими, що втратили чинність:
постанову Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 р. № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" (Офіційний вісник України, 2025 р., № 9, ст. 769);
постанову Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2025 р. № 116 "Про внесення зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 р. № 1" (Офіційний вісник України, 2025 р., № 19, ст. 1276).
Вказана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 01.01.2026.
Згідно з п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Колегія суддів зазначає, що оскільки станом на момент апеляційного розгляду справи спірні положення постанов Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 та від 04.02.2025 №116 втратили чинність на підставі відповідного рішення Кабінету Міністрів України, наявні підстави вважати, що наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог порушення були самостійно виправлені відповідачем.
При цьому, саме позивач подав клопотання про закриття провадження у справі у відповідній частині за наведених обставин та він погоджується з відсутністю підстав вважати, що для повного відновлення його законних прав та інтересів необхідно визнавати спірні положення нормативно-правових актів протиправними.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав своє клопотання про закриття провадження у справі, з огляду на відсутність підстав для розгляду справи по суті позовних вимог в результаті втрати чинності оскаржуваних нормативно-правових актів.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість клопотання позивача з огляду на наявність визначених п.6, 8 ч.1 ст.238, ч.1 ст.319 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.
Щодо озвучених в судовому засіданні заперечень відповідача та третьої особи в частині відсутності підстав для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено відсутність порушення прав та інтересів позивача положеннями спірних нормативно-правових актів, колегія суддів зазначає, що вирішення таких питань здійснюється судом під час розгляду справи по суті.
Водночас, наявність передбачених ст.238 КАС України підстав для закриття провадження у справі виключає можливість її розгляду по суті, а відтак і вирішення питань, які стосуються предмету спору.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладені Верховним Судом у постанові від 18.10.2023 у справі № 826/4958/18, яка підлягає врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги наявність визначених законодавством підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі відповідно до п.6, 8 ч.1 ст.238, ч.1 ст.319 КАС України.
Керуючись ст.238, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи - Міністерство соціальної політики, Пенсійний фонд України про визнання протиправними та скасування постанов в частині - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2026 року.
Суддя-доповідач Н.В.Безименна
Судді Т.Р.Вівдиченко
В.В.Кузьменко