Справа № 127/36901/25 
Провадження № 33/801/273/2026
Категорія: 331 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн, у дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 20 листопада 2025 року о 22 год 50 хв в м. Вінниця, по вул. Київська, 8, під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 було виявлено порушення мобілізаційних правил за ст. 210 КУпАП на закону вимогу працівників поліції прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення адміністративних матеріалів та встановлення обставин правопорушення, останній відмовився у категоричній формі, також відмовився вийти із власного авто, у зв`язку із чим було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 081014 від 20 листопада 2025 року за ч. 1 ст. 185 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив її скасувати, а провадження у справі за ст. 185 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що на даний час проходить військову службу за призовом, у зв`язку з чим фактично не проживає за місцем реєстрації. Попри це, суд першої інстанції не забезпечив належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, хоча суду були відомі всі необхідні відомості для його виклику, у тому числі засоби мобільного зв`язку. Крім того копію постанови суду йому вручено не було. Про результати розгляду справи ОСОБА_1 дізнався випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Вимоги працівників поліції на момент їх оголошення не були законними та належним чином вмотивованими, а тому у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.
Зупинка транспортного засобу була здійснена у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 п. 19.1 «а» Правил дорожнього руху України, а саме рух у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар. З даним порушенням він погодився, пояснив його причину та одразу повідомив про готовність сплатити передбачений законом штраф. Однак під час перевірки документів працівники поліції, жодним чином не обґрунтувавши правових підстав своїх дій, повідомили, що ОСОБА_1 є «особою, яку потрібно доставити до ТЦК», заявили, що «він вже нікуди більше не їде», та почали вимагати негайно прослідувати до РТЦК та СП для подальшого з`ясування обставин і оформлення відповідних матеріалів. При цьому жодних належних процесуальних документів або законних підстав для такого «доставлення» ОСОБА_1 пред`явлено не було. 
Поліцейські демонстрували упереджене та зневажливе ставлення, ігнорували пояснення ОСОБА_1 про те, що після завершення особистих невідкладних справ він зобов`язується особисто з`явитися до РТЦК та СП для з`ясування всіх обставин, що в подальшому ним і було виконано. 
Після ввічливої відмови ОСОБА_1 негайно прослідувати до РТЦК та СП як шляхом виходу з автомобіля та поїздки з працівниками поліції, так і шляхом руху за ними на власному транспортному засобі йому було повідомлено, що «на вас ще можна скласти протокол за ст. 185 злісна непокора», «ваша злісна непокора полягає у тому, що ви відмовляєтесь з нами проїхати в ТЦК».
У подальшому відносно ОСОБА_1 було складено протокол. 
На переконання скаржника, його дії не містили ознак злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівника поліції, оскільки сама вимога про доставлення до РТЦК та СП не була законною, належно оформленою та вмотивованою відповідно до вимог чинного законодавства.
Працівники поліції не наділені повноваженнями діяти як «уповноважені особи, які доставляють порушників до ТЦК», як це було безпідставно зазначено поліцейським під час зупинки. Будь-яке доставлення особи можливе виключно за наявності передбачених законом підстав, у встановленому процесуальному порядку та з належним документальним оформленням, чого у даному випадку здійснено не було.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому у поданій апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити у його відсутність.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД від 20 листопада 2025 року № 081014, 20 листопада 2025 року близько 22 год 50 хв у м. Вінниці по вул. Київська, 8 під час перевірки документів водія ОСОБА_1 було виявлено порушення ним мобілізаційних правил за ст. 210-1 КУпАП, на законну вимогу працівників поліції прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення адміністративних матеріалів та встановлення обставин правопорушення відмовився у категоричній формі, а також відмовився вийти із автомобіля, чим вчинив правопорушення, передбачене 185 КУпАП.
Згідно із рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Кушніра В.: «під час несення служби в складі наряду Юнкер-108 20 листопада 2025 року близько 22 год 50 хв у м. Вінниці по вул. Київській, 8 за порушення ПДР України було зупинено т/з «Рено», д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів було встановлено, що громадянин є порушником мобілізаційних правил за ст. 210-1 КУпАП. Після чого ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано проїхати з працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на що останній відмовився в категоричній формі, також відмовився вийти із власного автомобіля. Поліцейські прийняли рішення скласти на ОСОБА_1 протокол за ст. 185 КУпАП за невиконання законної вимоги працівників поліції та постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП (а. с. 2).
У письмових поясненнях, наданих працівникам поліції власноруч на окремому аркуші, ОСОБА_1 зазначив, що 20 листопада 2025 року в м. Вінниці по вул. Київській, 8 близько 22 год 50 хв його зупинили за порушення ПДР, після чого поліцейські повідомили про порушення ОСОБА_1 мобілізаційних правил та що йому потрібно прослідувати до ОМ ТЦК та СП для складення протоколу, на що ОСОБА_1 відмовився у зв`язку із тим, що їхав в аптеку за ліками для себе, оскільки погано почувався. Також ОСОБА_1 у поясненнях зазначив, що зобов`язується з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зручний для нього час (а. с. 3).
Частинами другою, четвертою, шостою статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.
Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за статтею 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.
Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків.
Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок та діють від імені держави.
Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, невиконанням вимог, намаганням до втечі та іншими діями чи бездіяльністю.
Відповідальність за статтею 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.
Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.
Статтею 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Згідно із положеннями ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсування військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 КУпАП з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю або порушенні військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України, правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - до органів Служби безпеки України її співробітником.
Викладене дає підстави для висновку про те, що вимога працівників поліції до ОСОБА_1 вийти з автомобіля для доставки до ТЦК та складення протоколу за ст. 210-1 КУпАП була законною.
Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Положеннями ч. 7, 8 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу. 
Як встановлено із матеріалів справи, що у порушення вказаної норми закону, справа була розглянута судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 
При цьому апеляційний суд констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання, призначені місцевим судом на 26 січня 2026 року та 18 лютого 2026 року.
Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції із прийняттям нової постанови у справі.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно із ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Як встановлено, зазначені у протоколі події мали місце 20 листопада 2025 року, відтак, на момент перегляду справи апеляційним судом строк накладення стягнення минув.
Статтею 247 КУпАП передбачені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені статтею 38 КУпАП.
Отже, КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Тобто, приписи статті 247 КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань. Після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.
Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-а зробив правовий висновок, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
Стаття 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини або невинуватості особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
Отже, оскільки з дня вчинення даного адміністративного правопорушення минули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького міського Вінницької області від 18 лютого 2026 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених частиною другою статті 38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду         В. В. Оніщук