Справа № 216/5558/25 
Провадження № 2-а/216/11/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області 

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В., 
за участю:секретаря судового засідання Авшаряна С.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі адміністративну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

08 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Позовна заява мотивована тим, що 26.06.2025 інспектором взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Балановичем А.А. винесено постанову про накладення на позивачку адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5071426, у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до спірної постанови 26.06.2025 о 00:10 год позивачка керувала електросамокатом «Xiaomi M365»,не маючи права ним керувати, та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. 
Позивачка вважає постанову незаконною, оскільки інспектором не надано доказів того, що для керування електросамокатами необхідне водійське посвідчення, та з її сторони наявне порушення ПДР України. Також, інспектором поліції при винесенні спірної постанови було частково проігноровано вимоги п. 4 розділу 4 Інструкції, затвердженої наказом № 1376 від 06.11.2015, оскільки позивачці не були роз`яснені всі її права, та позбавлено права на захист. Посилаючись на вищевказані обставини позивачка просила суд скасувати спірну постанову, закрити провадження у справі, та стягнути на її користь судовий збір. 
13 серпня 2025 року представниця ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Кушнір О.В. звернулася до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що 26.06.2025 близько 00:37 год інспектором взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Балановичем А.А. біля будинку № 16 вул. Старовокзальна в м. Кривому Розі було помічено транспортний засіб електросамокат «Xiaomi M365», водій якого рухався в комендантський час, що стало підставою для зупинки та перевірки особи, у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію». Під час спілкування з позивачкою було встановлено, що вона немає посвідчення водія відповідної категорії А1, чим порушила п. 2.1а ПДР України. 
Після ознайомлення позивачки з правами визначеними статтею 268 КУпАП, керуючись нормами КУпАП, Правилами дорожнього руху України, Законом України «Про Національну поліції», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом № 1395 від 07.11.2015, було винесено постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпПА, та накладення штрафу в розмірі 3400 грн. 
Під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1, 128-1 частинах першій і другій статті 129, частинах першій – четвертій статті 130, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139, 140 КУпАП слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби. Положення п. 2.13 ПДР України передбачає, що транспортні засоби належать до таких категорій: А1 – мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Право на керування транспортним засобом з електродвигуном потужністю до 4 кВт повинно підтверджуватися посвідченням на право керування транспортним засобом категорії А1, яке водій повинен мати при собі під час керування транспортним засобом і зобов`язаний пред`явити поліцейському на його вимогу. Поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому – транспортний засіб, в тому числі і електроскутер, електросамокат, і у вузькому – механічний транспортний засіб. Будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів. Із посиланням на описані обставини представниця відповідача просила суд відмовити позивачці у позові. 
У відповіді на відзив від 15 серпня 2025 року представник позивачки Зайцев О.В. відмітив, що інспектором Балановичем А.А. стаття 126 КУпАП визначена, як бланкетна, у зв`язку із чим зроблена відсилка на Правила дорожнього руху та конкретизовано, що позивачка порушила п. 2.1а, який зобов`язує водіїв виключно механічних транспортних засобів мати при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії. В силу статей 73-76 КАС України відповідач повинен довести наявність в діях позивачки складу правопорушення, до якого зокрема входить об`єктивна сторона, яка виражається саме у керуванні механічним транспортним засобом. 
Якщо електросамокат має потужність менше 3 кВт, він не належить до категорії саме механічних транспортних засобів, і відповідно не передбачає для водія необхідності мати при собі посвідчення водія. Матеріали справи не містять доказів того, що електросамокат «Xiaomi M365»оснащений електричним двигуном, який має потужність від 3 кВт і більше, що унеможливлює його віднесення до категорії механічних транспортних засобів саме в розумінні п. 2.1а ПДР України.
22 серпня 2025 року представниця ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Кушнір О.В. надала суду заперечення на відповідь на відзив. Просила суд врахувати, що жодних критеріїв/параметрів, яким саме має бути такий транспортний засіб у ч. 2 ст. 126 КУпАП законодавством не розкрито, а відтак відповідальність настає для суб`єкта адміністративного правопорушення у разі керування будь-яким транспортним засобом без відповідного права на керування ним. 
Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник Зайцев О.В. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, та без участі позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Судом встановлено, що постановою від 26 червня 2025 року серії ЕНА № 5071426 у справі про адміністративне правопорушення, інспектором взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Балановичем А.А. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн на користь держави за те, що 26 червня 2025 року біля будинку № 16 по вул. Старовокзальна в м. Кривому Розі керувала транспортним засобом електросамокатом «Xiaomi M365», без номерного знаку, немала при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушила вимоги п. 2.1 «а» ПДР України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об’єктивне з’ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП). 
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Частиною 2 статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Правове регулювання суспільних відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів – учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання встановлюються Законом України «Про дорожній рух». 
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. 
Відповідно до пункту 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 1.10 ПДР України: транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
З аналізу вищенаведених положень вбачається, що критерієм для розмежування понять «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» є наявність двигуна внутрішнього згорання або потужність електродвигуна. Тобто транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує вказаним визначенням 3 кВт межу. 
Відповідно до п. 1.10 ПДР України мопед – двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Отже, з порівняння понять «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» та «мопед» вбачається, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який є двоколісним, має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт. Отже, електроскутер можливо прирівняти до мопеду лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт. 
Матеріалами справи підтверджено, що позивачка під час зупинки її інспектором керувала електросамокатом «Xiaomi M365», на який відсутній технічний паспорт, та його характеристики. 
Враховуючи відсутність визначення «електросамокат» у ПДР України суд вважає, що електросамокат марки «Xiaomi M365»,без визначення його потужності не може прирівнюватись до мопеду та визнаватись механічним транспортним засобом.
Оскільки електросамокат марки «Xiaomi M365»- це транспортний засіб, який не можна прирівнювати до мопедів або інших механічних транспортних засобів, вимоги, які встановлені для водіїв механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані до позивачки.
Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення п. 2.1 (а) ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електросамокат позивачки марки «Xiaomi M365»не віднесено, відповідно позивачка не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вина позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП не доведена, спростована встановленими судом обставинами, а тому позов в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання в частині закриття провадження у справі, суд виходить з наступного. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
До правих актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб`єктами владних повноважень (крім суду).
Згідно статті 248 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. 
Статтею 221 глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районний у місті, міських чи міськрайонних судів. 
Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених статтею 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесеного суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому позов в частині закриття провадження у справі задоволення не підлягає. 
Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 490/843/15-а. 
За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
При зверненні до суду з позовом позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн, який підлягає стягненню на користь останньої з відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 15, 77, 241-244, 246, 255, 295 КАС України, суд –

у х в а л и в:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення– задовольнити частково.
Скасувати постанову інспектора взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Балановича Артема Анатолійовича, серії ЕНА № 5071426 від 26 червня 2025 року про накладення на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (код ЄДРПОУ: 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп. 
В іншій частині позову – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя         Ю.В.Онопченко