КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Справа №759/23569/25
№ 33/824/1018/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Київ 

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Мазура Максима Васильовича на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва Мордвінова А.О. від 16 грудня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 462811, 23 вересня 2025 року о 15 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Чорнобильська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Smart НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, не природна блідість шкіри обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров'я КНП КМКЛ № 10, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з такою постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат Мазур М.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що жоден працівник поліції не здійснював огляд ОСОБА_1 на виявлення ознак наркотичного сп'яніння, а тому пропозиція пройти огляд у закладі охорони здоров'я. Зауважував, що рішення про складання протоколу відносно водія ОСОБА_1 було прийнято лише на підставі раніше складеного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, де за постановою суду справа була закрита.
Зазначає, що поліцейські, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, в присутності двох свідків повинен скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. Разом з тим, даних про те, що на місці зупинки транспортного засобу були присутні свідки, матеріали справи не містять.
Наголошує, що ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що не відмовляється від огляду; ОСОБА_1 не були роз`яснені права; відеозапис з нагрудної камери не є безперервним, а тому не може бути належним доказом у справі.
Також, захисник ОСОБА_1 - адвокат Мазур М.В. просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, вказавши, що він пропущений з поважних причин, оскільки вперше апеляційна скарга була подана у десятиденний строк, однак постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року була повернута, оскільки захисником не надано витяг з Договору чи Договір про надання правничої допомоги.
В судовому засіданні захисники ОСОБА_1 - адвокат Мазур М.В. та адвокат Столяренко Т.П. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення захисників, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та доводи щодо підстав пропуску строку на апеляційне скарження, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що постанова Святошинського районного суду міста Києва винесена 16 грудня 2025 року.
25 грудня 2025 року захисник ОСОБА_1 - Мазур М.В. звернувся з апеляційною скаргою.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, оскільки адвокатом не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правничої допомоги в Київському апеляційному суді.
02 лютого 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Мазур М.В. повторно звернувся з апеляційною скаргою, додавши до неї належні докази на підтвердження його повноважень.
Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимогст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов'язком водія, а не його правом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З об'єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров'я для визначення стану алкогольного сп'яніння, а суб'єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.
За правилами ч.ч.2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Згідно з п.п. 2, 6, 7 Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Так, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази підтверджують факт порушення водієм п. 2.5 ПДР України, а саме відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 462811, 23 вересня 2025 року о 15 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Чорнобильська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Smart НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, не природна блідість шкіри обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров'я КНП КМКЛ № 10, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, з відеозаписів, що були долучені до матеріалів справи вбачається, що працівники поліції приїхали оформлювати матеріали щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка зокрема сталася за участю водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Smart НОМЕР_1 . Під час складання адміністративних матеріалів за ст. 124 КУпАП, працівниками поліції було виявлено, що на водія ОСОБА_1 складався протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого, поліцейський попросив іншого водія (учасника дорожньо-транспортної пригодити) йому підіграти (час запису 16:04:36 - 16:04:41), коли буде запропоновано водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння. В подальшому, поліцейський підійшов до ОСОБА_1 та запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився та почав перепарковувати автомобіль. Хвилин через 10 поліцейський підійшов до ОСОБА_1 та запитав чи буде він їхати до лікаря-нарколога, на що водій відповів так, я не відмовляюся. Поліцейський повідомив, що якщо ОСОБА_1 зараз не поїде до лікарні, то це буде розцінено як відмову. ОСОБА_1 знову сказав, що він не відмовляється та запитав куди їхати та адресу лікарні, на що поліцейський відповів КНП № 10, адресу не знаю. ОСОБА_1 почав комусь телефонувати, на що поліцейський сказав, що я іду складати протокол за відмову від проходження огляду. В подальшому, ОСОБА_1 повідомляв поліцейського, що він не відмовлявся їхати до медичного закладу. Потім поліцейський запитав у ОСОБА_1 чи проїде він до ТЦК, бо останні його хочуть бачити, на що ОСОБА_1 сказав, що до ТЦК зараз не поїде, а в медичний заклад поїде. Однак, поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду.
Таким чином, відеозапис з нагрудних камер поліцейських не містить доказів встановлення ознак наркотичного сп'яніння, що давали поліцейському підстави для пропозиції пройти огляд на наркотичного сп'яніння у медичному закладі та самого факту відмову водія від проходження огляду, а поліцейський безпідставно розцінив факт телефонного дзвінка, як ухилення від проходження огляду.
Відтак, обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, зокрема, в матеріалах справи відсутні докази виявлення ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , що були б підставою для проходження огляду на стан сп`яніння та відмова водія від проходження огляду. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що зазначаючи про таку ознаку сп`яніння як виражене тремтіння пальців рук, поліцейськими не було враховано факту дорожньо-транспортної пригоди, що беззаперечно впливає на емоційний та нервовий стан людини.
Наведене вказує на те, що висновки суду не грунтуються на наявних у справі доказах.
Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі №1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки згідно з ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Мазура М.В. підлягає задоволенню, постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року - скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Мазура Максима Васильовича - задовольнити.
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Київського апеляційного суду В.В. Саліхов