Справа № 459/223/26 
Провадження № 2/459/75/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області 
в складі: головуючого-судді    Отчак Н.Я.
з участю секретаря Савіцької Б.Б.
позивачки        ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицький за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шептицької міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В :
23.01.2026 представник позивачки звернувся у суд з позовом, у якому просить з урахуванням уточнення позовних вимог розірвати шлюб між сторонами, що укладений 12.09.2017, визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю – ОСОБА_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 18000грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення повноліття з врахуванням індексу інфляції на час їх виплати. 
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що сторони перебувають у шлюбі з 12.09.2017, який зареєстрований виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського р-ну Запорізької області, а/з №29. Від подружнього життя у сторін народилась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони після одруження проживали у Запорізькій області, Пологівський р-н, с.Преображенка. Протягом останніх років відносини між сторонами почали погіршуватись через постійні сварки та непорозуміння. Остаточно відносини сторін погіршилися з початком повномасштабного вторгнення рф. Позивачка із дитиною та своєю матір`ю рятуючись від війни переїхали в Львівську область у м.Шептицький. У подальшому Позивачці та її доньці було надано статус ВПО. Сторони остаточно припинили сімейні відносини після Пасхи 2023 р. Як вказувалось вище, сторони розірвали усі сімейні відносини, припинили спільне проживання та ведення домашнього господарства. 
Також зазначає, що дитина сторін фактично проживає разом з Позивачкою у м. Шептицький Львівської області, в той час як Відповідач проживає у Запорізькій області, так як будь-які сімейні відносини між Сторонами фактично припинені. Більше того, проживання дитини сторін у м. Шептицький обумовлене тим, що на території попереднього місця проживання Позивачки та дитини, а саме АДРЕСА_1 ведуться активні бойові дії. Більше того, Преображенську територіальну громаду на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», було віднесено до територій, на яких ведуться бойові дії. Окрім цього, дитини сторін, остання навчається у Гімназії №1 м.Шептицької міської ради, має багато друзів у класі, та підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Таким чином, у дитини Сторін формуються соціальні зв`язки за її фактичним місцем проживання у м. Шептицький. Тому враховуючи вище наведене, вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої доньки Сторін разом із матір`ю – Позивачкою по справі. Також наголошує увагу суду на тому, що оскільки Відповідач не проживає разом з дитиною, фактичної участі у вихованні останньої не бере, а також що останній висловлює погрози та вчиняє фінансовий тиск, через що Позивачка змушена випрошувати у Відповідача кошти на забезпечення доньки, тому в даному випадку також стоїть питання щодо призначення аліментів на утримання дитини сторін. У зв`язку з цим, просить суд позов задовольнити.
27.01.2026 судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2026 у залі судових засідань Шептицького міського суду Львівської області.
06.04.2026 ухвалою суд закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 06.04.2026.
Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з урахуванням уточнення позовних вимог в частині позовних вимог про стягнення аліментів. Просили позовні вимоги задовольнити. 
Відповідач позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо розірвання шлюбу, стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі 18000грн, а також про визначення місця проживання дочки з матір`ю.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, при цьому підтримала висновок органу і піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю. 
Судом відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, а саме на 10.04.2026 о 11 год. 00 хв.
Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.
Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12.09.2017 Виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Зпорізької області.
Від подружнього життя у сторін народилася: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 виданого повторно 11.04.2025.
Згідно довідки від 18.04.2022 № 1305-2001116567 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Також, згідно довідки від 18.04.2022 № 1305-2001116240 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
03.02.2023 між орендодавцем ОСОБА_7 та орендарем ОСОБА_1 укладено договір оренди квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно Акту № 153/07 складеного 14.01.2026 КП «Житлокомунсервіс» Шептицької міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
Також згідно Акту обстеження умов проживання, за адресою: АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ; у квартирі проведено ремонт, в дитини є своє робоче місце, спальне місце, в дитини є свій простір навчання та дозвілля, одяг, особисті речі.
Дочка сторін ОСОБА_5 навчається у гімназії № 1 Шептицької міської ради, дитина проживає з мамою, яка приділяє належну увагу вихованню дочки, бере активну участь у житті класу. Батько дитини за весь час періоду навчання жодного разу не відвідував школу та не цікавиться успіхами дитини, що підтверджується характеристикою директора гімназії та класного керівника.
Позивачка працює в КП «Спортивний комплекс» Шептицької міської ради Львівської області, що підтверджується довідкою №1 від 08.01.2026.
Згідно рішення Виконавчого комітету Шептицької міської ради від 30.07.2024, дитині сторін ОСОБА_5 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, у зв`язку із тим, що малолітня зазнала психологічного насильства.
Також рішенням Виконавчого комітету Шептицької міської ради від 17.02.2026 № 33 п. 14 вирішено, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 є доцільним.
Так, відповідно до ст. ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.
Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка , і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, вони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згідний на розірвання шлюбу.
При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам сторін, відтак шлюб між ними слід розірвати.
Щодо вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини, суд зазначає таке.
В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч.1 ст.160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 із донькою проживають по АДРЕСА_2 , та забезпечує належні умови виховання та проживання дитини. Відповідач не заперечив щодо визначення місця проживання їхньої дочки з ОСОБА_1 .
За таких обставин суд вважає, що на даний час існують підстави для визначення місця проживання малолітньої дочки сторін з матір`ю, таке рішення відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійного розвитку та виховання, належному матеріальному забезпеченню. 
Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці, відповідач відповідних коштів для цього добровільно не надає. 
Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положенням ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачеві відомі та зрозумілі.
Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби малолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, беручи до уваги те, що відповідач не дотримується вимог даного закону, матеріально дочку не утримує, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими. Відтак, з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 18000грн щомісячно.
Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд, керуючись вимогами ч.1 ст.142, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути 50% сплаченого судового збору та повернути позивачці з державного бюджету 50% сплаченого судового збору. Окрім цього, з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. від якого була звільнена позивачка при подачі позову за позовну вимогу про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 206, 244, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В: 
Позовні вимоги задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ), що зареєстрований 12.09.2017 Виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Зпорізької області, актовий запис №29 - розірвати. 
Визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі, у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 23.01.2026 до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 1331,20 грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10 квітня 2026 р.

Суддя: Н. Я. Отчак