ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026	 	Справа № 904/4780/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді: Кеся Н.Б. 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'', м.Одеса 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ", м.Дніпро 
про стягнення 13602821,00 грн 

Представники сторін в судове засідання не викликались

СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' (далі-Позивач) 27.08.2025 року звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ" (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 13602821,00 грн та судові витрати по справі. 
В обґрунтування позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором №24/03-2023 від 24.03.2023 року про надання послуг з організації планових видів ремонту вантажних вагонів.
За подання позову Позивач сплатив судовий збір на суму 204042,32 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1933 від 01.08.2025 року. 
20.01.2026 року рішенням суду позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ" (49000, м.Дніпро, пл.Героїв Майдану, 1, 229, код ЄДРПОУ 38677725) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' (65114, М.Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 140А, код ЄДРПОУ 37872871) суму основного боргу у розмірі 7660491,82 грн, суму пені у розмірі 599530,78 грн та суму судового збору у розмірі 99120,27 грн.
26.01.2026 року через систему "Електронний суд" представник Позивача направив заяву про ухвалення додаткового рішення (арк.с. 58-61 Т.8), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 70000,00 грн. 
27.01.2026 року ухвалою суд заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу прийняв до розгляду. Розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу здійснювати без виклику учасників за наявними в матеріалах справи документами. Встановив Товариству з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ" строк до 05.02.2026 року для надання письмових пояснень/заперечень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
05.02.2026 року через систему "Електронний суд" від представника Відповідача надійшли заперечення за заяву про ухвалення додаткового рішення (щодо стягнення витрат на правничу допомогу) (арк.с. 67-72), в яких останній вказує про таке:
первісні позовні вимоги були заявлені у розмірі 13602821,00 грн, які були зменшені до 8297578,52грн. Розмір частково задоволених позовних вимог сумарно склав 8260022,60 грн;
згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням цього з позиції закріпленого законодавцем принципу пропорційності відсутні підстави для стягнення заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 70000 грн;
в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує визначення ціни послуг адвоката між клієнтом та адвокатом. Первісно у позовній заяві було заявлено попередній розмір витрат 35000,00 грн. При поданні заяви сума витрат була підвищено до 70000,00 грн. На підтвердження вимог надано акт наданих послуг. Разом з тим, ціна послуг не узгоджена між клієнтом та адвокатом. Відсутнє підтвердження наявності договірних відносин між клієнтом та адвокатом щодо визначення заявленої вартості послуг. У договорі про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025, укладеному між ТОВ "ГРАНД ВАГОН" та адвокатом Мітлицьким І.В. у розділі 5 "Порядок оплати послуг адвоката" сторони погодили наступні умови (цитата): "5.3. За надання правничої допомоги, відповідно до цього договору, Клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі в розмірі 20000 (ста) гривень 00 копійок. 5.4. Порядок обчислення кінцевого гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються Сторонами у додатковому погодженні до цього договору, який є невід`ємною його частиною.";
проте:
у матеріалах справи відсутня будь-яка додаткова угода чи додаток до договору про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025р., якими б сторони узгодили ціну (за одиницю часу) та вартість (разом за ведення справи) послуг адвоката.
єдиним «погодженим» розміром послуг адвоката є 20000,00 грн. При цьому згідно умов договору про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025р. така сума сплачувалась адвокату на умові авансу. Однак доказів сплати такої суми матеріали справи не містять;
законодавство визначає, що єдиним документом, у якому сторони можуть визначити ціну (за одиницю) та загальну вартість послуг адвоката є саме договір про надання правничої допомоги. У договорі про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025р. єдина узгоджена сторонами вартість послуг – фіксована сума у розмірі 20000,00 грн. У матеріалах справи відсутні додаткові угоди на зміну/збільшення розміру вартості послуг, необхідність якого (додаткового погодження) прямо передбачено п.5.4 договору про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025р.. Акт наданих послуг є документом про обсяг наданих послуг, однак не є формою погодження ціни чи вартості;
з огляду на це, відсутні фактичні підстави при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення «виходити за межі» узгодженої сторонами вартості послуг у 20 000,00 грн; і то факт сплати такої суми позивач мав підтвердити, адже за п.5.3 договору про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025р. ця сума мала бути сплачена авансом до надання послуг;
крім того, законодавець та судова практика Верховного Суду виходять із двох можливих форм визначення розміру гонорару адвоката: фіксована сума або погодинна ставка. Однак, у договорі (та навіть і в акті наданих послуг) не визначено як формується вартість послуг адвоката. В свою чергу це впливає на неможливість визначення судом обґрунтованої суми витрат;

за наявними матеріалами справи: (1) у договорі про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025р. відсутнє визначення порядку обрахунку гонорару адвоката, відсутні ставки – визначення вартості «відкладено» до укладення додаткової угоди, яка у матеріалах справи відсутня. (2) Із наявних матеріалів неможливо визначити ні наявність фіксованого розміру послуг (окрім суми 20 000,00 грн) – адже у договорі відсутній чіткий предмет – завдання саме на ведення конкретної справи про стягнення боргу з відповідача. Предмет договору про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025 р. є абстрактним та охоплює дії адвоката від представництва інтересів в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб, до представництва інтересів перед громадянами та підприємствами. Тобто, відсутнє розуміння «конкретна послуга – фіксована вартість». Погодинний розмір гонорару також не передбачено; до того ж і в акті приймання-передачі відсутні будь-які посилання на витрачений час адвоката. Відтак, заявлений розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим;
з огляду на перелік наданих послуг, заявлений розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із складністю справи, реальними витратами часу та фінансів:
- по п.1 таблиці до акту приймання-передачі заявлені дії адвоката: «збір і систематизація доказової бази; аналіз і вивчення первинних бухгалтерських документів за спірний період (договори, акти, податкові накладні, платіжні документи, податкова звітність, листи-заявки, тощо) з подальшим їх описом у позовній заяві та підготовкою копій для суду й відповідача; пошук і аналіз судової практики Верховного Суду та інших судів у подібних спорах, підготовку добірки релевантних рішень для формування правової позиції; формування правової позиції у справі, її узгодження з Клієнтом, надання рекомендацій щодо стратегії захисту; проведения усних консультацій з Клієнтом під час формування правової позиції та підготовки пакету первинних документів.» як складові етапи підготовки позовної заяви є маніпуляцією для навмисного збільшенням «обсягу та значення» послуги щодо підготовки позову про стягнення боргу. Всі ці вищеописані «етапи» фактично поглинаються змістом однієї дії по складанню тексту позовної заяви.
До того ж:
(1) «податкові накладні та податкова звітність» не надавалась до суду, «листи-заявки» до позову не додавались, а були надані в подальшому на ухвалу про витребування доказів;
(2) аналіз «актів, платіжних документів» в рамках позову про стягнення заборгованості є базовою та нескладною дією для адвокатів, не вимагає значної втрати часу;
(3) предметом поточної справи є стягнення боргу за договором, така справа не відноситься до категорії складних спорів, тому така складова як «пошук і аналіз судової практики Верховного Суду та інших судів у подібних спорах, підготовку добірки релевантних рішень для формування правової позиції» не є релевантною до складності справи. До того ж, у позовній заяві відсутні взагалі будь-які посилання на судову практику та правові висновки Верховного Суду; а сама позовна заява на 6 аркушах є викладом норми договору та ЦК України. Постійне оновлення знань щодо судової практики входить до професійного обов`язку адвоката, а відтак такі дії та час не доцільно перекладати на відповідача по справі.
(4) «формування правової позиції у справі, її узгодження з Клієнтом, надання рекомендацій щодо стратегії захисту; проведения усних консультацій з Клієнтом під час формування правової позиції та підготовки пакету первинних документів» не є діями, які безпосередньо спрямовані на реалізацію послуги адвоката щодо стягнення заборгованості. А «збір і систематизація доказової бази» є не юридичною послугою, а фактично діями замовника або його працівників. Більше того, згідно абз. 2 ст. 18 Правил адвокатської етики, до підписання договору про надання професійної правничої (правової) допомоги у справі адвокат повинен з`ясувати всі відомі клієнту обставини, які можуть позначитися на визначенні наявності правової позиції у справі та її змісті, та запитати і вивчити всі відповідні документи, які є в розпорядженні клієнта. Якщо після виконання цих вимог адвокат переконається у наявності фактичних і правових підстав для виконання певного доручення, він повинен неупереджено й об`єктивно викласти їх клієнту і повідомити в загальних рисах, який час і обсяг роботи вимагатиметься для виконання цього доручення та які правові наслідки досягнення результату, якого бажає клієнт. Тобто, такі дії як вивчення документів підприємства, формування правової позиції (з урахуванням і судової практики), консультування клієнта має відбуватися до укладення договору;
відтак, в рамках розгляду Заяви про ухвалення додаткового рішення є недоцільним враховувати вартість та витрачений час на «супутні консультації та аналізи»:
- по пунктам 2, 3 та 5 таблиці до акту приймання-передачі заявлено дії: «оновлення фактичних обставин, уточненням правової аргументації, повторною оцінкою доказів і узгодженням із Клієнтом позиції для подальшого розгляду». За вказаними пунктами акту адвокатом надавались послуги із підготовки уточненого позову (7 арк.) та додаткових пояснень по справі (7 арк.) та додаткових пояснень (8 арк.) з урахуванням відзиву на позовну заяву та ухвали суду про витребування оригіналів доказів;
тобто, подання цих документів до суду викликано тим, що при поданні первісного позову було враховано не всі обставини та надано не всі докази (у зв`язку з чим судом було витребувано додаткові докази);
крім того, з огляду на те, що уточнення позовних вимог було спричинено частковим припиненням зобов`язання по результатів заліків зустрічних однорідних вимог, то підготовка такої заяви вимагала виключно опису додаткових обставин і долучення наявних у клієнта документів. Такі послуги як «уточнення правової аргументації, повторна оцінкою доказів і узгодженням із Клієнтом позиції для подальшого розгляду» не стосуються напряму заявлення до судом вимог стягнення заборгованості. Щодо недоцільності врахування таких дій та часу на «узгодження позиції із клієнтом, оцінку доказів» також детально було описано вище за текстом;
Включення до правової допомоги друку чи оформлення додатків до процесуальних документів на думку Відповідача не є правовою допомогою та не потребують професійних знань. Адже підготовка додатків є невід`ємною частиною підготовки процесуальних документів;
по п. 4 таблиці до акту приймання-передачі: послуги із підготовки клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору хоч і лежать в полі інтересу самого клієнта, однак така дія напряму не є необхідною складовою для «досягнення» бажаного для клієнта результату – отримання рішення по спірним взаємовідносинам із відповідачем. А відтак надання такої послуги не підлягає врахуванню у складі витрат, які підлягають розподілу за результатом розгляду справи;
по п. 7 таблиці до акту приймання-передачі: заявлено послугу з підготовки заяви про зменшення суми позовних вимог (на 6 арк.). При цьому слід врахувати, що подання такої заяви було спричинено тим, що при поданні первісного позову позивачем не було обґрунтовано момент виникнення заборгованості та момент з якого нараховувалась пеня; розрахунок позовних вимог не містив детального опису порядку нарахування сум – вказані питання були озвучені у підготовчому засіданні 11.11.2025 представником відповідача. У зв`язку з цим у поданій 25.11.2025 Заяві про зменшення суми позовних вимог позивач змінив підхід до визначення дати заборгованості та здійснив коригування розрахунку позовних вимог;
необхідність подання такої заяви спричинено саме помилками в формуванні позиції при пред`явленні первісної редакції позову. З огляду на це відсутні підстави «переносити відповідальність» за надання такої послуги на відповідача;
по п. 8 таблиці до акту приймання-передачі необґрунтовано заявлено: (1) «безпосередні відрядження з м. Одеси до м. Дніпра для надання оригіналів доказів та участі у судових засіданнях 07.10.2025 року та 11.11.2025 року з урахуванням квитків та проживання - 10 000 грн»; 
витрати на проїзд та проживання не є безпосередньою правовою послугою, а додатковими витратами, понесення та розмір яких підлягає окремому доказуванню;
за п. 5.6. договору про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025р. «Крім оплати гонорару, Клієнт відшкодовує Адвокату всі витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням цього договору (надалі витрати). Такі витрати включають: видатки на міжнародний та /або міжміський зв`язок; витрати на факсимільний зв`язок, поштові витрати; фотокопіювання, транспортні та відрядні витрати; переклад на іноземні мови та з іноземних мов; витрати на оплату праці експертів, консультантів із спеціальних питань; інші витрати, пов`язані з наданням послуг.»;
за п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;
понесення витрат на проїзд та проживання підлягають доказуванню, наприклад, шляхом надання до суду проїзних документів, квитків, підтвердженням бронювання та відповідними платіжними документами. Проте такі документи на підтвердження понесених витрат на проїзд та проживання до суду не надано.
05.02.2026 року через систему "Електронний суд" представник Позивача подав додаткові пояснення у справі (арк.с. 78-79 Т.8), в яких зазначає про таке:
щодо наявності додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги: 
між ТОВ "Гранд Вагон" та адвокатом Мітлицьким І.В. укладено договір про надання правничої допомоги №03-ГВ від 03.03.2025, яким прямо передбачено можливість визначення остаточного розміру гонорару та порядку його обчислення шляхом укладення додаткової угоди (п. 5.4 договору). Додаткову угоду до вказаного договору фактично було укладено, у ній сторонами погоджено фіксований розмір гонорару за супровід справи №904/4780/25 в суді першої інстанції у сумі 70 000 грн. Ненадання зазначеної додаткової угоди до суду разом із первинною заявою про ухвалення додаткового рішення мало виключно технічний характер, не було проявом зловживання процесуальними правами та не спростовує факту існування погодженого сторонами розміру гонорару. Оскільки, станом на 05.02.2026 року, позивачем встановлено відсутність Додаткової угоди №1 від 20.01.2026 року в матеріалах справи, вважаємо доречним та необхідним її надати. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, формальний недолік у поданні доказів не може бути безумовною підставою для відмови у компенсації фактично понесених витрат, якщо такі витрати реально існували, були необхідними та підтверджуються сукупністю доказів;
щодо реальності та обґрунтованості витрат:
заявлена до відшкодування сума 70000 грн: сформована на підставі фактично виконаного адвокатом обсягу робіт; відповідає складності справи, значному обсягу матеріалів, великій сумі позову, процесуальній поведінці відповідача та необхідності неодноразового уточнення правової позиції; є фіксованим гонораром, а не довільною сумою, визначеною після завершення розгляду справи. Справа №904/4780/25 не була формальним або шаблонним спором, оскільки включала: значний обсяг первинних бухгалтерських документів; зміну та коригування позовних вимог; підготовку процесуальних документів у відповідь на заперечення та ухвали суду; участь у судових засіданнях, у тому числі за межами місцезнаходження клієнта. Таким чином, твердження відповідача про «нескладність» справи є оціночними та суб`єктивними, а не юридично обґрунтованими;
щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат:
зазначення у позовній заяві орієнтовної суми витрат у розмірі 35 000 грн. відповідає вимогам ч. 1 ст. 124 та ч. 8 ст. 129 ГПК України і не обмежує сторону у праві заявити фактичний розмір витрат після завершення розгляду справи. Фактичний розмір витрат у 70 000 грн було сформовано після виконання повного обсягу правничої допомоги за результатами розгляду справи у суді першої інстанції, що прямо відповідає процесуальній логіці компенсації судових витрат;
щодо принципів пропорційності та справедливості:
часткове задоволення позову саме по собі не є підставою для автоматичного зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки: суд задовольнив основну частину позовних вимог; відмова у частині позову не була наслідком необґрунтованості позиції позивача, а зумовлена специфікою правового регулювання та доказування. При цьому заявлена сума витрат є співмірною: з ціною позову; значенням справи для позивача; ризиками та фінансовими наслідками спору;
враховуючи вищевикладене, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70000 грн є: реальними, необхідними, документально підтвердженими, співмірними складності та значенню справи. Технічне ненадання додаткової угоди не спростовує факту існування погодженого гонорару та не може бути підставою для відмови у компенсації витрат. А відсутність платіжних доручень, не може бути спроможним доводом для відмови у задоволенні заяви, оскільки Договором передбачено строки та порядок оплати, і ненадання платіжних доручень в даному випадку відповідає практиці Верховного суду України.
Згідно зі ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Отже, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Крім того, ч.ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статус адвоката Мітлицького Івана Володимировича підтверджується ордером на надання правничої допомоги №1553566 (арк.с. 63 Т.8).
Зокрема, 03.03.2025 року між Адвокатом Мітлицьким Іваном Володимировичем (далі- Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ВАГОН" (далі-Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги №03-ГВ (далі-Договір №03-ГВ). 
Відповідно до умов Договору №03-ГВ:
1.1. Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
1.2. Адвокат надає Клієнту наступну правничу допомогу:
1.2.1. надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта;
1.2.2. складення будь-яких заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового, характеру;
1.2.3. представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 
1.2.4. надання іншої правничої допомоги, не забороненої законом.
5.1. Отримання винагороди Адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару.
5.2. Гонорар є формою винагороди Адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги Клієнту. 
5.3. За надання правничої допомоги, відповідно до цього договору, Клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі в розмірі 20000 (ста) гривень 00 копійок.
5.4. Порядок обчислення кінцевого гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються Сторонами у додатковому погодженні до цього договору, який є невід`ємною його частиною.
6.1. Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 13.01.2026 року.
6.2. У випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору у зв`язку зі спливом його дій цей договір вважається продовженим на 1 (один) рік на тих самих умовах.
20.01.2026 року між Адвокатом Мітлицьким Іваном Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ВАГОН" підписана Додаткова угода №1 до договору №03-ГВ від 03.03.2025 (арк.с. 80 Т.8) про таке:
1. Керуючись пунктом 5.4. Договору сторони вирішили визначити розмір, форму та порядок оплати гонорару Адвоката за надання професійної правничої допомоги Клієнту Правнича допомога надасться в межах конкретної судової справи №904/4780/25 за позовом ТОВ "ГРАНД ВАГОН" до ТОВ "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ", яка розглядається Господарським судом Дніпропетровської області. 
2. Сторони погодили, що гонорар Адвоката встановлюється у фіксованому розгляду без застосування погодинної ставки - 70000 грн з урахування авансової оплати відповідно до п. 5.3 Договору.
3. Вказаний гонорар охоплює весь обсяг професійної правничої допомоги у справі, зокрема, але не виключно: аналіз матеріалів справи та первинних документів; формування та уточнення правової позиції; підготовку та подання процесуальних документів; участь у судових засіданнях; підготовку заяв, пояснень, клопотань: правничий супровід справи до ухвалення судового рішення.
4. Оплата гонорару здійснюється Клієнтом у строки та порядку, погоджені Сторонами в Договорі.
Гонорар вважається таким, що підлягає сплаті, незалежно від результату розгляду справи в суді першої інстанції, з огляду на фактично надану правничу допомогу.
6. Факт надання правничої допомоги та її обсяг підтверджуються Актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним Сторонами.
7. Акт приймання-передачі наданих послуг складається за результатами розгляду справи в Господарському суді Дніпропетровської області і є підтвердженням виконання Адвокатом зобов`язань за цією Додатковою угодою. Всі додаткові витрати Адвоката та додаткові послуги по даній справі, які не передбачені Додатковою угодою, зазначаються в Акті приймання-передачі наданих послу.
8. Ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги №03-ГВ від 03.03.2025 року.
На підтвердження факту та обсягів наданих Адвокатом послуг з боку представника Позивача наданий Акт приймання-передачі наданих послуг від 21.01.2026 року по договору про надання правової допомоги №03-ГВ від 03.03.2025 (арк.с. 62 Т.8), відповідно до якого сторони підтверджують, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв правничу допомогу по веденню справи №904/4780/25 в Господарському суді Дніпропетровської області в наступному обсязі: 
підготовка позовної заяви, яка охоплювала такі етапи: 
- збір і систематизацію доказової бази; 
- аналіз і вивчення первинних бухгалтерських доку ментів за спірний період (договори, акти, податкові накладні, платіжні документи, податкова звітність, листи-заявки, тощо) з подальшим їх описом у позовній заяві та підготовкою копій для суду й відповідача;
- пошук і аналіз судової практики Верховного Суду та інших судів у подібних спорах, підготовку добірки релевантних рішень для формування правової позиції; 
- формування правової позиції у справі, її узгодження з Клієнтом, надання рекомендацій щодо стратегії захисту; 
- фактичне складання позовної заяви із додатками, її підписання та подання до суду;
- проведення усних консультацій з Клієнтом під час формування правової позиції та підготовки пакету первинних документів - сума - 30000,00 грн.
Підготовка уточненої позовної заяви (7 арк.) від 06.10.2025 року (з додатками на 40 арк.) з оновленням фактичних обставин, уточненням правової аргументації, повторною оцінкою доказів і узгодженням із Клієнтом позиції для подальшого розгляду - 3000,00 грн.
Підготовка додаткових пояснень по справі (7 арк.) від 06.10.2025 року (з додатками на 209 арк,) з урахуванням відзиву на позовну заяву та ухвали суду про витребування оригіналів доказів, оновленням фактичних обставин, уточненням правової аргументації, повторною оцінкою доказів і узгодженням із Клієнтом позиції для подальшого розгляду - 3000,00 грн. 
Підготовка клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору від 07.10.2025 року з урахуванням уточнення позовної заяву, що пов`язане з частковою сплатою заборгованості - 1000,00 грн. 
Підготовка додаткових пояснень по справі від 10.11.2025 року (до відзиву на уточнену позовну заяву) на 8 арк. (з додатками на 899 арк.) - надання технічної документації з оновленням та уточненням правової аргументації, повторним наданням оцінки доказів із узгодженням позиції з Клієнтом - 5000,00 грн. 
Підготовка заперечення на клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи від 10.11.2025 року на 4 арк. - 1000,00 грн.  
Підготовка заяви про зменшення суми позовних вимог від (на 6 арк.) - 1000,00 грн.
Участь у судових засіданнях в Господарському суді Дніпропетровської області (7 з 8 засідань) у тому числі:
підготовку до засідань, формування виступів та правових позицій відповідно до запитань суду; представництво інтересів Клієнта, оголошення заяв, клопотань, усних пояснень та реагування на доводи відповідача;
- безпосередні відрядження з м.Одеси до м.Дніпра для надання оригіналів доказів та участі у судових засіданнях 07.10.2025 року та 11.11.2025 року;
- безпосередня участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (04.11.2025, 25.11.2025, 18.12.2025, 24.12.2025. 20.01.2025р.)
- підготовку коротких післясудових звітів для Клієнта - 26000,00 грн (з яких відрядження з урахуванням квитків та проживання - 10000,00 грн).
Загальна сума 70000 грн.
Загальна вартість правничої допомоги по укладеному між Сторонами Договору складає 70000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок. Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату зазначену суму не пізніше 10 робочих днів з моменту підписання Сторонами даного акту.
На підставі ч.ч. 1-4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд також зауважує, що ч. 3 ст. 126 ГПК України не визначає конкретного складу відомостей, що мають бути вказані в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Таким чином, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічний правовий висновок викладено в п.п. 143-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч. 6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Так, при поданні позовної заяви до суду представник Позивача зазначив орієнтовну суму судових витрат - 35000,00 грн.
Проте представником Позивача заявлено до стягнення 70000 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто заявлена сума вдвічі перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат.
Доказів неможливості передбачити такий розмір витрат на професійну правничу допомогу на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат представником Позивача до суду не надано.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, суд має право покласти на відповідача лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Фактори, що повинні братися судом до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе:
1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення клієнта; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення клієнта; необхідність досвіду для його успішного завершення;
2) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;
3) досягнення за результатами виконання доручення клієнта позитивного результату, якого бажає клієнт;
4) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Жодний із названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають урахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи понесені такі витрати фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий правовий висновок викладено в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п.п. 24, 48 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №903/326/21.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268 рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява № 19336/04).
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети – ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, додатковій постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 20.12.2022 у cправі № 910/6310/21, від 12.01.2023 у cправі № 911/272/21, додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі № 910/6310/21.
Таким чином, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката суд застосовує низку критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та досліджує докази на підтвердження таких критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка в кожному конкретному випадку (в кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, наданих на підтвердження понесення таких витрат, обсягу наданих послуг з професійної правничої допомоги, їх вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Отже, з урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
На підставі вищевикладеного, враховуючи право суду не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, беручи до уваги баланс інтересів сторін, а також заперечення Відповідача щодо стягнення судових витрат у розмірі 70000,00 грн, витрати Позивача на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 30000 грн. При цьому суд враховує, що Позивач не надав відомостей про вартість витрат на правничу допомогу, пов`язаних з безпосередньою участю адвоката в судових засіданнях, доказів витрат на проїзд до міста Дніпра з м.Одеса та витрати на проживання в м.Дніпрі. Також суд погоджується із запереченнями Відповідача, що витрати на підготовку позовної заяви на суму з огляду на нескладність категорії справи та однотипності доказів не містять доказів необхідності та розумності витрат саме на 30000грн. Крім того, позов задоволений частково, що тягне часткове покладення витрат Позивача як на сплату судового збору, так й на правничу допомогу 
Керуючись ст.ст. 123, 126, 241, 244, 326 ГПК України, господарський суд -

ДОДАТКОВО ВИРІШИВ: 

Стягнути додатково з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНА ВАГОННА КОМПАНІЯ" (52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Солоне, вул.Героїв України, будинок 26, код ЄДРПОУ 38677725) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Гранд Вагон'' (65114, м.Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 140А, код ЄДРПОУ 37872871) витрати на правничу допомогу у розмірі 30000,00грн. 
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 ГПК України).
Згідно з частиною 2 статті 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя	 	Н.Б. Кеся