ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/3535/25 

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” (69063, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул.Олександрівська, будинок 35, код 42093239)
до Солодки Олени Тадіївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )
про стягнення 59904,08 грн,

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” до ОСОБА_1 про стягнення 59904,08 грн за Договором №1184 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019, шляхом споживання електричної енергії до Договору на умовах комерційної пропозиції “Універсальна” - Додаток №3 до Договору.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” залишено без руху; запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви наступним чином: - надати докази надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих документів у порядку, визначеному ст. 172 ГПК України (лист з описом вкладення); - додати до позовної заяви копію Договору №1184 від 01.01.2019, на який позивач посилається як на підставу позовних вимог.
Через систему «Електронний суд» 11.12.2025 від Товариства надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій надав письмові пояснення щодо укладеного Договору та докази направлення позовної заяви разом з додатками відповідачу.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2025 відкрито провадження у справи та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалу про відкриття провадження було направлено сторонам, позивачу в електронний кабінет, а відповідачу поштовим відправленням №R067060700912 за адресою реєстрації. Відправлення було повернено поштовим оператором «Закінчення встановленого терміну зберігання».
Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Ухвала суду, як визначено пунктом 1 частини 1 статті 232 ГПК України, є видом судового рішення.
Відповідно до частини 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до правової позиції, що викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17 у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Вказаний факт підтверджується конвертом з ухвалою, що повернутий Господарському суду Київської області поштовим оператором без вручення.
Оскільки, судом надсилалась ухвала суду на адресу відповідача, що зазначалась відповідачем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вона розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, та зазначає, що факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою, та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Суд констатує, що за час перебування матеріалів позовної заяви у провадженні суду відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк. Незважаючи на закінчення строку на подання відзиву, відповідач також не звертався до суду з заявами про поновлення чи продовження строку на подання відзиву, не подавав жодних інших письмових клопотань, що пов`язані з розглядом спору, не надавав до суду заперечень та доказів, які б мали на меті спростувати вимоги позивача. Відповідач не проявив бажання ані ознайомитися з матеріалами справи, ані подати заяви про визнання ним тих чи інших обставин спору. Таким чином вбачається, що відповідач не скористався можливістю доступу до правосуддя.
Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними документами, оскільки сторонам було надано всі можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав та достатньо часу для наповнення справи доказовою базою.
Обставини спірних правовідносин.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код 42093239) є суб`єктом господарювання, який відповідно до пункту 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про ринок електричної енергії» та з 01.01.2019 виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області.
Між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Солодка Оленою Тадіївною (Споживач) укладено Договір №1184 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 (далі – Договір) шляхом приєднання до його умов, що відповідає вимогам Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.
Згідно з Розділом 2 Договору «Предмет Договору», Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. 
У відповідності з Розділом 3 Договору, умови надання універсальних послуг Відповідачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до Договору. 
Згідно з розділом 5 Договору “Ціна, порядок обліку і оплата електричної енергії”, Відповідач розраховується з Позивачем за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною Відповідачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до Договору. Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Позивача.
Згідно з п. 4 Додатку 3 до Договору “Спосіб та термін оплати”, розрахунковий період для обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця. 100% попередня оплата здійснюється не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію. Остаточний розрахунок має здійснюватися не пізніше 5 (п`яти) робочих днів після закінчення розрахункового періоду на підставі самостійно отриманого Споживачем у Постачальника рахунка. Обсяги попередньої оплати визначаються шляхом множення замовленого обсягу постачання електричної енергії на ціну універсальної послуги у відповідному розрахунковому періоді та підлягають оплаті незалежно від отримання рахунку Постачальника.
Відповідно до п. 4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою від 14.03.2018 № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, із змінами та доповненнями (далі — ПРРЕЕ), дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.
Згідно з п. 4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. 
Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Пунктом 5.10 Договору передбачено, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.
Судом встановлено, що у період з 01.12.2021 по 28.02.2024 відповідачем було спожито 11696 кВт·год електричної енергії, що підтверджується даними адміністратора комерційного обліку та листом ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 08.07.2025 №007.1-66/3987.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання утворилась заборгованість у розмірі 59904,08 грн.
Судом встановлено, що відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості, зокрема відповідно до платіжної інструкції №2PL294263 від 27.01.2022 було сплачено 7600,09 грн за грудень 2021 року.
15.07.2025 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу №3119, яка залишена без задоволення.
Позивач вказує, що відповідачем порушено грошове зобов`язання щодо оплати поставленої електричної енергії, у зв`язку з чим виникли підстави для судового захисту порушеного права шляхом стягнення заборгованості у розмірі 59904,08 грн.
Висновки господарського суду
У відповідності до ч. 9 ст. 4 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Як встановлено судом, боржник не перебуває у статусі Фізичної особи-підприємця, оскільки припинив 24.01.2024 підприємницьку діяльність Фізичної особи-підприємця, про що свідчать інформація з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Водночас, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 суд наголошує, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.
Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно частини 2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Як вбачається із частини 2 статті 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону (ч. 6 ст. 276 ГК України). 
Частиною 7 ст. 276 ГК України визначено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням п. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Пунктом 1 ст. 612 ЦК України, визначено, що Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 3 ст. 58 Закону України “Про ринок електричної енергії” передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на таке.
Судом установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» є постачальником універсальних послуг відповідно до вимог Закон України «Про ринок електричної енергії».
Порядок укладення договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг визначений Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, згідно з якими такий договір укладається шляхом приєднання споживача до його умов, зокрема шляхом фактичного споживання електричної енергії.
Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та відповідачем укладено Договір №1184 від 01.01.2019 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Укладення договору відбулося шляхом приєднання відповідача до його умов та фактичного споживання електричної енергії.
Згідно з умовами Договору позивач зобов`язався здійснювати постачання електричної енергії, а відповідач — своєчасно та в повному обсязі оплачувати її вартість у строки та на умовах, визначених договором та комерційною пропозицією.
Отже, між сторонами виникли господарські зобов`язання у розумінні статей 173, 174 ГК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Судом установлено, що у період з 01.12.2021 по 28.02.2024 позивач здійснив постачання відповідачу електричної енергії в обсязі 11696 кВт·год. Обсяги споживання підтверджуються даними адміністратора комерційного обліку та відповідними документами оператора системи розподілу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором щодо постачання електричної енергії.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював оплату частково, зокрема 27.01.2022 було сплачено 7600,09 грн, однак повного розрахунку за спожиту електричну енергію не проведено.
Унаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання утворилась заборгованість у розмірі 59904,08 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком та не спростовано відповідачем.
Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань за спірним договором, а також не надав контррозрахунку заборгованості, не спростував поданий позивачем розрахунок і не заявив заперечень щодо правильності нарахувань.
Крім того, відзив на позовну заяву до суду не надходив, що відповідно до положень ГПК України свідчить про невикористання відповідачем свого процесуального права на подання заперечень та доказів на їх підтвердження.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права та підлягають задоволенню.
Вирішення питання щодо судових витрат.
Судові витрат по сплаті судового збору, у відповідності до статті 129 ГПК України, суд покладає на відповідача у повному обсязі.
При цьому суд зауважує, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3028 грн при тому, що позовна заява була подана через систему "Електронний суд". Суд наголошує, що позивачем не було враховано, що у даному випадку при сплаті судового збору підлягав застосуванню понижуючий коефіцієнт для обрахунку судового збору в розмірі 0,8.
Відтак за звернення до суду із цим позовом позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 2422,40 (3028,8*08) грн.
Отже, суд констатує, що позивачем було здійснено переплату судового збору в сумі 605,60 грн у зв`язку із чим позивач має право звернутись з відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору відповідно до положень Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Солодки Олени Тадіївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” (69063, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул.Олександрівська, будинок 35, код 42093239) заборгованість за Договором №1184 про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 у розмірі 59904,08 грн та 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повне рішення складено та підписано 12.03.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз