УХВАЛА

22 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №380/15286/25
адміністративне провадження № К/990/17853/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача Бевзенка В.М., 
суддів Кравчука В.М., Стеценко С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі №380/15286/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
У 2025 році ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 134850006448 від 20.06.2025 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 , стаж роботи з 15.05.1995 по 06.09.2021 за професією, посадою маніпуляційна медсестра, палатна медсестра, старша медсестра, сестра медична стаціонару в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад» (Психіатричній лікарні Миколаївського району, Обласному комунальному закладі «Психіатрична лікарня Миколаївського району», Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад») та з 25.10.2022 по 22.03.2025 за професією, посадою сестра медична в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 , період моєї роботи з 01.01.2004 по 06.09.2021 за професією, посадою маніпуляційна медсестра, палатна медсестра, старша медсестра, сестра медична стаціонару в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад» (Психіатричній лікарні Миколаївського району, Обласному комунальному закладі «Психіатрична лікарня Миколаївського району», Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад») та з 25.10.2022 по 22.03.2025 за професією, посадою сестра медична в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області застосувати щодо ОСОБА_1 , віковий ценз у 50 років відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести позивачку з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії - пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 та виплачувати її з 23.03.2025 року згідно з її заявою за № 4020 від 13.06.2025 року на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020;
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі №380/15286/25 позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 134850006448 від 20.06.2025 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 , стаж роботи з 15.05.1995 по 06.09.2021 за професією, посадою маніпуляційна медсестра, палатна медсестра, старша медсестра, сестра медична стаціонару в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад» (Психіатричній лікарні Миколаївського району, Обласному комунальному закладі «Психіатрична лікарня Миколаївського району», Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад») та з 25.10.2022 по 22.03.2025 за професією, посадою сестра медична в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 13.06.2025 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
20.04.2026 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі №380/4370/25, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Втім, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність згаданих вище обставин, позаяк скаржник належним чином не обґрунтував фундаментальність значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Отже, доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованими.
Натомість, доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Суд, зазначає, що переглядаючи справу У касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
Також, перевіркою змісту касаційної скарги Судом встановлено, що скарга не містить посилань та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, які визначені частиною четвертою статті 328 КАС України, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі №380/15286/25 та свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не містять належних підстав касаційного оскарження відповідно до статті 328 КАС України та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Скаржник у касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з приписами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
КАС України передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися у касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити випадки, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі №380/15286/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати у порядку, встановленому статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко
Судді: В.М. Кравчук
С.Г. Стеценко