Справа № 574/1043/25 
Номер провадження 22-ц/816/1697/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів Сидоренко А.П., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» 
на рішення Буринського районного суду Сумської області від 12 січня 2026 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» (суддя Гук Т.Р.), ухвалене у м. Буринь, повний текст рішення виготовлено 12 січня 2025 року
про стягнення орендної плати, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
02 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з ТОВ «Райз Північ»» орендну плату за договором оренди землі від 17 грудня 2015 року №115 за 2022 рік у загальному розмірі 15 315,35 грн, з яких: 10 623,12 грн орендна плата, 1144,11 грн пеня, 2592,04 грн інфляційних втрат, 956,08 грн три проценти річних, а також судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовувала такими обставинами. 
Позивачка є власником земельної ділянки, площею 4,3624 га, кадастровий № 5920987900:08:002:0137, яка розташована на території Хустянської сільської ради Роменського району Сумської області.
17 грудня 2015 року вона уклала з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі, за яким передала товариству земельну ділянку у строкове платне користування на 7 років.
1 січня 2018 року ОСОБА_1 , ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Райз Північ» уклали додаткову угоду №1 до вказаного договору оренди землі, у якій, крім іншого, змінили орендаря на ТОВ «Райз Північ», визначили нову нормативну грошову оцінку землі та розмір орендної плати, який із 2017 року визначено у розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки землі та становив 109 970,16 грн, також встановлено строк дії договору оренди землі до 31 грудня 2022 року.
У порушення умов договору оренди земельної ділянки орендна плата за 2022 рік відповідачем не сплачена.
06 грудня 2023 року позивач на адресу ТОВ «Райз Північ» направила лист-заяву щодо сплати заборгованості, який 18 грудня 2023 року було отримано відповідачем, проте на цей час відповіді вона не отримала.
Сума, яку орендар мав їй сплатити за оренду земельної ділянки після перерахування податку на доходи та військового збору, на її думку становить 10 623,12 грн. Також, у зв`язку з порушенням зобов`язання з виплати орендної плати відповідно до пункту 14 договору та статті 625 ЦК України підлягають стягненню пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати.
Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 12 січня 2026 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ «Райз Північ» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за 2022 рік в розмірі 10 997,02 грн із утриманням із вказаної суми податків та зборів, пеню за несвоєчасну сплату орендної плати в сумі 1144,11 грн, інфляційні втрати в сумі 2592,04 грн та 3 % річних в сумі 956,08 грн, а також 1211,2 грн судового збору. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами існували договірні орендні правовідносини, відповідно до яких позивач передала відповідачу земельну ділянку в оренду, а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати орендну плату у визначеному договором розмірі та строк. 
Визначаючи розмір заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем не заперечується невиконання ним свого обов`язку по сплаті орендної плати за 2022 рік, то з нього підлягає стягненню на користь позивача орендна плата в розмірі 10 997,02 грн після утримання ТОВ «Райз Північ», як податковим агентом позивача, із вказаної суми податків та зборів.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Райз Північ» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно здійснив нарахування пені за весь період прострочення орендної плати - з 16 грудня 2022 року по 15 грудня 2025 року. Вказує, відповідно до частини 6 статті 232 ГК України та усталеної судової практики, зокрема правових висновків Великої Палати Верховного Суду, у разі якщо договором не передбачено іншого строку, пеня може нараховуватися лише за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оскільки укладений між сторонами договір не містить застережень щодо нарахування пені за більш тривалий період (зокрема до повного виконання зобов`язання), її нарахування понад шестимісячний строк є незаконним. 
Судове рішення в частині стягнення орендної плати, інфляційних втрат та трьох процентів річних, в апеляційному порядку не оскаржується та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,3624 га, кадастровий № 5920987900:08:002:0137, яка розташована на території Хустянської сільської ради Роменського (колишнього Буринського) району Сумської області (а.с. 8, 16).
17 грудня 2015 року ОСОБА_1 та ПрАТ «Райз-Максимко» уклали договір оренди землі №115, за яким передала товариству вказану земельну ділянку у строкове платне користування на 7 років (а.с. 11).
06 жовтня 2017 року за ТОВ «Райз Північ» відбулася державна реєстрація права суборенди земельної ділянки, площею 4,3624 га, кадастровий № 5920987900:08:002:0137, на підставі договору суборенди земельних ділянок від 10 серпня 2017 року (а.с.16).
01 січня 2018 року ОСОБА_1 , ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Райз Північ» уклали додаткову угоду №1 до вказаного договору оренди землі, у якій, крім іншого, змінили орендаря на ТОВ «Райз Північ» (а.с.15). Договором оренди зі змінами, внесеними додатковою угодою, передбачено такі умови:
пункт 5 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 109 970,19 грн;
пункт 8 - строк дії договору до 31 грудня 2022 року;
пункт 9 - із 2017 року орендна плата складає 10 997,02 грн, що становить 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
пункт 11 - орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 15 грудня;
пункт 14 - у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с.11-14).
06 грудня 2023 року ОСОБА_1 надіслала ТОВ «Райз Північ» заяву про необхідність сплати орендної плати за 2022 рік у розмірі 10 623 грн (а.с.9). 18 грудня 2023 року відповідач отримав вказаного листа (а.с.10).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. 
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 629 ЦК України).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
За змістом частин 1-3 статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що передбачена пунктом 14 договору оренди відповідальність орендаря у вигляді пені в розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожен день прострочення за період із 16 грудня 2022 року по 15 грудня 2025 року становить 1205,27 грн, однак із урахуванням меж заявлених позовних вимог правильно стягнуто 1144,11 грн.
Рішення суду першої інстанції в іншій частині задоволених вимог не оскаржується, тому суд позбавлений можливості надання оцінки судовому акту і передбачених для цього частиною 4 статті 367 ЦПК України підстави відсутні.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про застосовність до спірних у цій справі правовідносин положень статті 232 ГК України, оскільки відповідно до статті 1 ГК України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
За приписами статті 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок про те, що норми статті 232 ГК України, які хоч і діяли на час виникнення спірних правовідносин, не можуть регулювати відносини між сторонами спору, що розглядається.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу сторони позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Висновки суду щодо судових витрат 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» залишити без задоволення.
Рішення Буринського районного суду Сумської області від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена «23» березня 2026 року.

Головуючий (суддя-доповідач) Д.В. Сізов 

Судді А.П. Сидоренко

М.В. Щербаченко