Справа № 331/6382/25
Провадження № 2/314/634/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

02.03.2026      м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді Швець О.В.,
за участю секретаря .Павлівської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вільнянськ цивільну справу за правилами загального провадження за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської селищної військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської селищної військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності, яким просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 72.5 кв.м. житловою площею 48.2 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.07.1992 між ним та колгоспом ім.Леніна в особі представника ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
На підставі цього договору йому 09.07.1992 року Пологівським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення про право власності на житло -будинок загальною площею: 72.5 кв.м., і жилою площею 48.2 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним написом.
01.09.2025 позивач з метою внесення відомостей про наявність у нього права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звернувся із заявою до державного реєстру прав на нерухоме майно адміністративних послуг Запорізької міської ради. Проте рішенням від 01.09.2025 № 80621931 державний реєстратор залишив заяву без руху у зв`язку з тим, що в поданих документах начебто відсутня загальна житлова площа об`єкта нерухомого майна. У технічній характеристиці житлового будинку в ч.ІІІ у загальних відомостях зазначено розмір загальної 72.5 кв.м., та житлової 48.2 кв.м.
Отримати інформацію в бюро технічної інвентаризації позивачу не вдалося, бюро технічної інвентаризації, яке здійснило державну реєстрацію про власності на житловий будинок за ОСОБА_1 залишилося на тимчасово окупованій території, а саме в м.Пологи, тому отримання державним реєстром інформації з цього бюро технічної інвентаризації є неможливим. З цих причин, позивач позбавлений можливості внесення відомості про будинок в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а тому вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив не надав.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно копії Договору купівлі продажу будинку 09.07.1992 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, позивачем надано копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де власником зазначений ОСОБА_1 .
Відповідно до копії рішення про відмову в проведенні реєстраційної дії, № 813070266 від 13.10.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Шевченко А.І. Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, було встановлено обставини, які є підставою для відмови в проведенні реєстрації дій подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, а саме:
Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №1127 від 25.12.2025 року у разі коли в документах, що подаються для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва, відсутні відомості про його технічні характеристики, державна реєстрація права власності на такий об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічні характеристики, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Правило, передбачене абзацом першим цього пункту, щодо обов`язкової наявності відомостей про технічні характеристики закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта будівництва в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва застосовується також у разі проведення державної реєстрації права власності, реєстрацію якого було проведено до 01 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, незалежно від наявності в документах, що подаються для державної реєстрації прав, відомостей про його технічні характеристики, крім випадків державної реєстрації права власності на житло за заявами, поданими в електронній формі або державної реєстрації права власності в умовах воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення або скасування. Згідно пункту 9 постанови Кабінету міністрів України №1141 від 26.10.2011 року до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт речових прав: 2) про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт ідентифікатора об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор); тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо); загальна та житлова площа приміщень об`єкта. Також відповідно до вимог п-п 3 п.1 ч.3 ст.10 Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах. Для проведення державної реєстрації заявленого права необхідно отримати інформацію від органів Бюро технічної інформації, що здійснюють зберігання архівних матеріалів та проводили відповідну реєстрацію прав станом на 01 січня 2013 року.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Позивач має Договір купівлі-продажу житлового будинку від 09.07.1992 року, проте реєстрація права власності відбулася в Пологівському бюро технічної інвентаризації, відповідно до чинного на час реєстрації законодавства, та відповідно відсутня інформація в Державному реєстрі речових на нерухоме майно, який станом на день реєстрації прав не існував.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі №6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачем право власності набуте у 1992 році. Наданий позивачем Договір купівлі-продажу житлового будинку від 09.07.1992 року з відповідним реєстраційним написом Пологівського бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації будинку. Також, відомості у вказаному документі підтверджуються технічним паспортом на будинок.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на будинок, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м.Пологи Запорізької області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном та отримати компенсацію для відновлення окремих категорій нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, що порушує їх право власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України,
ухвалив:
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок загальною площею 72.5 кв.м., житловою площею 48.2 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.07.1992.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя         Ольга Валеріївна Швець

02.03.2026