Справа № 464/9082/25
пр.№ 2/464/595/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
16.03.2026            м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,
секретаря судового засідання – Рейман В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, 

встановив:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (далі – ПАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА») звернулось до суду з позовом, поданим представником Сечко С.В., до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 28 322,88 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.01.2024 о 18.20 год. на вул. Яворівська, 4 у с. Зимна Вода відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «MAN», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.02.2024 у справі №450/564/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку із тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_2 , були застраховані у ПАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА», останній звернувся до позивача із повідомленням №46665 від 25.01.2024. Пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком та, на підставі протоколу технічного огляду, ремонтної калькуляції, страхових актів від 06.02.2024 та 07.02.2024, позивач здійснив страхову виплату у загальному розмірі 68 029,43 грн., з яких: 18 941,93 грн. страхове відшкодування, 49 087,50 грн. доплата. ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», як страховик власника автомобіля, яким керував винуватець дорожньо-транспортної пригоди, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» у розмірі 39 706,55 грн. Таким чином, позивач, покликаючись на положення ст. 1194 ЦК України, ст. ст. 27, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 28 322,88 грн. з відповідача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача Сечко С.В. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1  в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України рри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1188 ЦК України).
За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Положеннями ст. 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Отже, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, підтриманої Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №686/17155/15-ц, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.
24.01.2024 о 18.20 год. на вул. Яворівська, 4 у с. Зимна Вода відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «MAN», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.02.2024 у справі №450/564/24, що набрала законної сили 05.03.2024, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортним засобам завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками, є встановленою та доказуванню не підлягає.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_2 , була застрахована ПАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.994264002.307 від 03.12.2023.
На підставі поданого потерпілим повідомлення №46665 від 25.01.2024, ПАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» пошкодження застрахованого транспортного засобу визнано страховим випадком та відповідно до страхових актів №37374/1 від 06.02.2024, №37374/2 від 07.02.2024 здійснено на користь власника транспортного засобу марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_2 , страхове відшкодування у розмірі 18 941,93 грн. та доплату у розмірі 49 087,50 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 07.02.2024 та 09.02.2024 відповідно.
Отже, розмір страхового відшкодування, здійсненого ПАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» на користь власника пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_2 , становить 68 029,43 грн.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MAN», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» згідно з полісом серії АР №003979531.
28.10.2024 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 39 706,55 грн., що підтверджується довідкою позивача №37374 від 20.06.2025, таким чином відшкодувало витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу потерпілого з урахуванням зносу. 
З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги вищевикладені норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, у позивача виникло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої забезпеченому транспортному засобу марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_2 , завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками, у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром шкоди (68 029,43 грн.) та страховим відшкодуванням (39 706,55 грн.), а саме 28 322,88 грн. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 28 322,88 грн. є обґрунтованими та підставними, відтак позов слід задовольнити.
Окрім цього, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 028 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273-279, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 28 322 (двадцять вісім тисяч триста двадцять дві) гривні 88 (вісімдесят вісім) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Учасники справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА», місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, код ЄДРПОУ 20782312;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча    Сабара Л.В.