КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/23883/25 Головуючий 1-ї інстанції: Вовк О.І.
Провадження №33/824/1184/2026 Доповідач: Яковлева В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретарем судового засідання -Родіоновою К.Є., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та законного представника потерпілого - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В
Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та за статтею 122-4 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортним засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору. 
Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 - змінити в частині стягнення: пом`якшити ОСОБА_1 стягнення з одного року позбавлення права керування транспортними засобами на штраф у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячи чотириста) гривень 00 копійок. 
В доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що 21.10.2025 року приблизно о 17:50, керуючи транспортним засобом Toyota Prius д.н.з. НОМЕР_1 рухався проїзною частиною перехрестя вул. Князя Романа Мстиславовича та проспекту Алішера Навої з невеликою швидкістю (приблизно 2-3 км/год). Рухався в крайній лівій смузі. В цей час на регульованому пішохідному переході побачив пішохода з електросамокатом (хлопчика віком близько 10 років), який мав намір перетинати проїзну частину дороги з ліва направо по ходу руху ОСОБА_1 автомобіля. ОСОБА_1 бачив, що встигає проїхати, тому продовжив рух прямо з тією ж швидкістю. В подальшому хлопчик прискорився та вдарився в бокову частину автомобіля. ОСОБА_1 одразу зупинив свій автомобіль і вийшов до хлопчика. Хлопчик при цьому не лежав - а стояв. Першим, що хлопчик сказав було те, що він раптово смикнув ручку газу на самокаті і тому відбулось зіткнення та після чого попросив вибачення. ОСОБА_1 запропонував йому допомогу, однак він відмовився та сказав, що все добре і будь-яка допомога йому не потрібна. На запитання з приводу наявності тілесних ушкоджень, він відповів, що травм ніяких не отримав та не потрібно викликати швидку медичну допомогу.
Разом з тим, при розмові хлопчик весь час питав чи не сильно пошкодив ОСОБА_1 автомобіль. ОСОБА_1 сказав йому, що з автомобілем все гаразд і вони розійшлися. 
Так, на початку листопада, ОСОБА_1 зателефонував слідчий та повідомив, що в його провадженні перебуває справа за фактом наїзду на пішохода. 
04.11.2025 року, ОСОБА_1 надав слідчому письмові пояснення щодо обставин ДТП.
Після чого, як стало відомо ОСОБА_1 , в день пригоди батьки хлопчика викликали на місце події поліцію та швидку медичну допомогу. 
В подальшому справу передали в УПП в м. Києві, де за фактом вищевказаної події працівники поліції, відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення за ст.122-4, ст. 124 КУпАП.
Апелянт, вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим та винесене без врахування судом всіх обставин справи, в тому числі без врахування обставин, що пом`якшують відповідальність. 
ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставини, які пом`якшують адміністративну відповідальність, та дійшов помилкового висновку про нібито часткове визнання ним вини. З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні та щиро розкаявся, що підтверджується його детальними поясненнями щодо кожного з інкримінованих епізодів.
Щодо дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 пояснив, що неправильно оцінив дорожню обстановку, вважаючи, що встигає проїхати до того, як пішохід наблизиться до смуги руху, та визнав, що мав врахувати вік пішохода - малолітню дитину, яка рухалась на самокаті, і завчасно зупинитися перед пішохідним переходом.
Щодо залишення місця ДТП апелянт пояснив, що помилково оцінив стан дитини виключно на підставі розмови з нею, не маючи умислу на уникнення відповідальності. Він зазначив, що дитина не мала видимих тілесних ушкоджень, самостійно стояла на ногах, повідомила, що з нею все добре, а також що жодних пошкоджень транспортного засобу не було зафіксовано. Саме ці обставини, за його поясненнями, стали причиною залишення місця події.
Апелянт також зазначає, що намагався добровільно відшкодувати завдану шкоду, однак мати потерпілого повідомила про вимогу відшкодування у розмірі 3000 доларів США без надання будь-якого документального підтвердження понесених чи майбутніх витрат. При цьому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «СК "ПЕРША"» за полісом обов`язкового страхування № 226218145, укладеним у 2025 році, на який поширюється дія Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX, що передбачає підвищені ліміти страхового відшкодування потерпілим.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на складний сімейний та матеріальний стан. Він одружений, виховує двох малолітніх дітей. У зв`язку з воєнними діями сім`я була вимушена залишити місце постійного проживання в місті Нікополь Дніпропетровської області та переїхати до міста Києва, що підтверджується довідкою переселенця.
ОСОБА_1 зазначає, що після вимушеного переїзду з м. Нікополь до м. Києва у квітні 2022 року у зв`язку з воєнними діями він був позбавлений можливості продовжувати підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства, яка була територіально прив`язана до Нікопольського району, у зв`язку з чим 20.04.2022 припинив діяльність ФОП. Наразі постійного місця роботи не має, утримує сім`ю за рахунок доходів від надання послуг таксі (Uber, Uklon), що підтверджується відповідними відомостями.
Апелянт вказує на наявність значного кредитного навантаження (кредити в АТ «Сенс Банк» та АТ «ПУМБ»), а також на те, що позбавлення права керування транспортними засобами фактично позбавить його єдиного джерела доходу та матиме негативні наслідки не лише для нього, а й для членів його сім`ї.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на стан здоров`я: у грудні 2024 року він переніс оперативне втручання у зв`язку з гострим панкреатитом, на даний час проходить амбулаторне лікування, під питанням встановлення діабету 2 типу, що підтверджується медичною документацією.
Оцінюючи характер дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції фактично взяв до уваги виключно позицію матері потерпілого, не надавши належної оцінки матеріалам справи. З рапортів працівників поліції та пояснень апелянта вбачається, що дитина вдарилась у бокову частину автомобіля, зачепивши кермо самоката, що підтверджується первинними матеріалами з місця події.
Згідно з рапортами та повідомленнями медичних працівників, у день ДТП (21.10.2025) у дитини було діагностовано лише гостру реакцію на стрес без будь-яких тілесних ушкоджень. Госпіталізація не проводилась. Усі подальші медичні обстеження здійснювались лише ввечері наступного дня після ДТП та пізніше.
Висновком судово-медичної експертизи № 041-1564-2025 від 07.11.2025 встановлено наявність у потерпілого синців, які віднесені до легких тілесних ушкоджень; при цьому діагноз «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» не підтверджений. Версія можливого альтернативного походження синців (з урахуванням того, що дитина поверталась із секції кікбоксингу) судом першої інстанції не досліджувалась.
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Судом першою інстанцією встановлено, 21 жовтня 2025 року о 17 годині 50 хвилин на перехресті вулиці Князя Романа Мстиславича та проспекту Алішера Навої в місті Києві, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, чим порушив пункт 18.1 Правил дорожнього руху, що призвело до здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину переводячи в руках електросамокат «X-BOOST-T 009». Внаслідок таких дій ОСОБА_1 транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пішохід ОСОБА_3 отримав травми.
Крім того, 21 жовтня 2025 року о 17 годині 50 хвилин на перехресті вулиці Князя Романа Мстиславича та проспекту Алішера Навої в місті Києві, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 , вчинивши наїзд на пішохода ОСОБА_3 , не дочекався прибуття поліції, залишив місце пригоди, чим порушив пункт 2.10а Правил дорожнього руху. 
Приймаючи рішення про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема: даних протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР 1 №523392 від 25 листопада 2025 року та серії ЕПР 1 №523398 від 25 листопада 2025 року; копії фотокартки з відміткою місця здійснення наїзду зі слів ОСОБА_2 ; письмових пояснень ОСОБА_2 ; даних висновку експертного дослідження №041-1564-2025 від 07 листопада 2025 року, відповідно до якого: 1 {1-3 - питання направлення}. При проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_3 , та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені ушкодження: синці - на зовнішній поверхні лівого плеча у нижній третині, на передній поверхні лівого плечового суглобу, на задній поверхні правого плеча у нижній третині, на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, на зовнішній поверхні правої гомілки у середній третині. Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), не виключається внаслідок транспортної травми (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом), за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у направленні, тобто 21 жовтня 2025 року.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо надмірної суворості призначеного адміністративного стягнення та необхідності його пом`якшення є необґрунтованими та не знаходять свого підтвердження матеріалами справи. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується дослідженими доказами, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, наближаючись до пішохідного переходу, не виконав вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, оскільки не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустив наїзд на малолітнього пішохода, який переходив проїзну частину по пішохідному переходу.
Факт дорожньо-транспортної пригоди за участю малолітньої дитини підтверджується не лише матеріалами справи, а й поясненнями самого ОСОБА_1 , який визнав, що бачив дитину на пішохідному переході, однак помилково вважав, що встигне проїхати, після чого відбулося зіткнення.
Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця події, які були підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідка, поясненнями потерпілої та іншими матеріалами справи, яким суд надав належну оцінку відповідно до вимог статті 252 КУпАП.
Вказані обставини узгоджуються з письмовими поясненнями матері потерпілого, матеріалами медичної документації та висновком судово-медичного експертного дослідження №041-1564-2025 від 07.11.2025, яким встановлено наявність у потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді синців, що за своїм характером не виключають їх утворення внаслідок транспортної травми.
Посилання апелянта на те, що він не мав наміру залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки помилково вважав, що дитина не отримала тілесних ушкоджень, не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.10а Правил дорожнього руху водій, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місці пригоди. Зазначений обов`язок є безумовним і не залежить від суб`єктивної оцінки водієм стану потерпілих чи наслідків дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому з дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що після дорожньо-транспортної пригоди малолітній потерпілий самостійно переходив проїзну частину дороги з самокатом, тоді як водій транспортного засобу поруч із ним відсутній, що свідчить про залишення ОСОБА_1 місця події.
Посилання апелянта на складний матеріальний стан, наявність на утриманні дітей, кредитні зобов`язання, стан здоров`я та те, що керування транспортним засобом є його джерелом доходу, не можуть бути підставою для зміни призначеного адміністративного стягнення, оскільки зазначені обставини не впливають на факт та характер вчинених адміністративних правопорушень.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував підвищену небезпеку вчиненого правопорушення, зокрема те, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю малолітньої дитини, після чого ОСОБА_1 залишив місце події, не переконавшись у стані потерпілого та не вживши передбачених законом заходів.
Доводи апеляційної скарги щодо характеру та часу виявлення тілесних ушкоджень потерпілого не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 .
Посилання апелянта на те, що у день події у дитини було діагностовано лише гостру реакцію на стрес, а подальші обстеження проводились пізніше, не спростовують встановленого факту заподіяння тілесних ушкоджень, пошкодження майна та не виключають їх виникнення саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
За таких обставин суд першої інстанції, врахувавши характер вчинених правопорушень, ступінь вини правопорушника, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
Підстав для пом`якшення призначеного стягнення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2026 року щодо ОСОБА_1  - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева