ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2196/26 Справа № 211/8405/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жотвня 2025 року, ухвалене суддею Ніколенко Д.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк»), в якому просила просить кредитний договір, укладений між нею, ОСОБА_1 , та АТ «Сенс Банк» недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину; зобов`язати АТ «Сенс Банк» зробити перерахунок заборгованості за Кредитним договором з урахуванням визнання Кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. 
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду, позов ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів задовольнити. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції мав визнати, що факт укладення кредитного договору дійсно мав місце, а спір стосується саме умов договору щодо відсотків, ппені та штрафів, та перейти до оцінки правомірності цих умов. 
Наполягає, що кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк» про надання кредитних коштів такими, що порушують її права як споживача, та підлягають визнанню недійсним. Посилається, що Закон України «Про захист прав спживачів» встановлює обов`язок Банку перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови. Споживач не зобов`язани сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.  
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» посилаючись на необгрунтованість апеляційної скарги, зазначив, що зі змісту позовної заяви та зі змісту апеляційної скарги взагалі неможливо встановити, що є предметом та підствою позову, та яке порушення прав та інтересів позивачки здійснив відповідач. Між сторонами було укладено декілька кредитних договорів та еможливо встановити, який саме кредитний договір просить позивач визнати недійсним. Зокрема, 18.10.2019 року між сторонами було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії. Оскільки відповідач не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі, був позбавлений можливості надати відповідні документи до суду. Як вбачається з відповіді банку, позивач зверталася до Банку з запитом за договором кредиту овердрафт, що є зовсім іншим договором. 
Від представника АТ «Сенс Банк» Ременюк Т.О. надійшла заява про розгляд справи за ї відсутності.
Заслухавши суддю доповідача, та позивачку ОСОБА_1 , яка підтрималасвою апеляційну скаргута росила скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.
З позовної заяви вбачається, що між АТ «Сенс Банк» та позивачкою ОСОБА_1 було укладено договір, за умовами якого їй було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Посилалася, що ОСОБА_1 зверталася до АТ «Сенс Банк» з претензією здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсними в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. З нарахованою сумою заборгованості вона з згодна, оскільки умови договору з нею не погожені у визначеному Законом порядку. 
Разом з тим позивач не надала жодного доказу, який би міг підтвердити існування між нею та АТ «Сенс Банк» будь-яких банківських відносин. Навіть прохальна частина позову не містить інформації щодо дати укладання договору між сторонами.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд виходив з їх недоведеності. 
З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Частиною 3,4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що між сторонами існують кредитні відносини позивач не надала. Не надано навіть доказів наявності у позивачки банківської картки, яка була випущена відповідачем на ім`я позивачки.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Разом з тим, місцевий суд обгунтовано зауважив, що ОСОБА_1 , як клієнт банку, не була позбавлена можливості звернутися до АТ «Сенс Банк» із заявою про отримання копії кредитного договору або документу, на підставі яких АТ «Сенс Банк» було відкрито для неї кредитну лінію, та супутні до нього документи, які разом складають кредитний договір. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки поданої позовної заяви, в межах доведеності позовних вимог, встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми процесуального та матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: