КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №939/3422/24 Головуючий у І інстанції - Міланіч А.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/860/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 березня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за оплату житлово-комунальних послуг та витрат на управління, утримання і збереження спільного будинку,- 
установив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат за оплату житлово-комунальних послуг та витрат на управління, утримання і збереження спільного будинку.
Свої позовні вимоги мотивував тим, що12 березня 1977 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 жовтня 2011 року шлюб між ними було розірвано. 
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року між ним та відповідачем було визнано мирову угоду, за якою за ними визнається право особистої власності по частині кожному домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та земельної ділянки кадастровий номер 3221087001:01:001:0105, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1602 га. 
Після укладення та визнання судом мирової угоди вони з відповідачем відновили подружні стосунки і 21 листопада 2014 року повторно зареєстрували шлюб. Однак, з відповідачем подружнє життя так і не склалося і останній рік вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач у будинку не проживає і не оплачує комунальні послуги, не забезпечує належне утримання, збереження, технічне переоснащення житлового будинку.
За період з березня по грудень 2024 року ним було сплачено за комунальні послуги: за постачання електричної енергії - 7601,90 грн., за розподіл природного газу - 662 грн., за спожитий газ 3963,10 грн., всього 12227 грн. 
Крім того, придбав твердопаливний котел - 4000 грн., новий водяний насос - 2741 грн., для встановлення твердопаливного котла, було заплачено спеціалісту - 1000 грн., на наступний опалювальний сезон придбав 10 м.куб. обрізків пиломатеріалів - 1000 грн., для їх порізки та порубки наймав спеціаліста - 3000 грн., для ремонту бензопилки купував два ланцюги та мастило - 840 грн., бензин - 500 грн., придбав бензопилу - 3500 грн., бензин для генератора - 4013,98 грн.
Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати по оплаті комунальних послуг в сумі 4186 грн. та витрати на утримання та збереження спільного будинку в сумі 12312 грн., а всього 16498 грн.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 березня 2025 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково вказав, що зобов`язання щодо участі у витратах виникає лише за умови фактичного користування майном. Такий висновок суперечить самому тексту ст. 360 ЦК України, яка не ставить обов`язок участі у витратах у залежність від факту проживання чи користування. Зобов`язання співвласника виникає виключно з моменту набуття ним права власності.
Суд першої інстанції проігнорував, що комунальні витрати на утримання будинку (зокрема, опалення, водопостачання та газопостачання) є необхідними для збереження будинку в належному стані; витрати, пов`язані з опаленням будинку, необхідні незалежно від того, чи користується ним співвласник, адже якщо будинок не опалювати, то це може призвести до зниження його вартості через псування конструкції. 
Таким чином, витрати на газ, воду та опалення є невід`ємними для збереження будинку, незалежного від того, чи проживають у ньому співвласники, а тому, відповідач зобов`язана компенсувати йому сплачені ним кошти за електроенергію, газ, воду, доставку газу, придбання твердопаливного котла, водяного насосу, порубку дров, ремонт бензопили та придбання нової.
Просив суд, скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 березня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року, яка набрала законної сили 09 грудня 2014 року, було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на таких умовах: за ОСОБА_1 залишається на праві особистої власності частина житлового будинку АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 визнається право особистої власності на частину земельної ділянки площею 0,1602 га біля будинку АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 залишається на праві особистої власності частина земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , не заперечує проти вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1 та зобов`язується не чинити їй перешкод в користуванні даним будинком та надвірними будівлями біля нього в зв`язку з тим, що вони являються його співвласниками в рівних частках.
Право власності на вказане вище нерухоме майно зареєстровано за сторонами по частці за кожним, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
З копії акту обстеження умов проживання від 01 листопада 2024 року вбачається, що в будинку по АДРЕСА_1 проживають: позивач ОСОБА_1 , житло розміщене на одноповерхового будинку, складається з чотирьох кімнат.
Позивачем надано копії квитанцій про сплату за послуги з газо-, електро- постачання, фіскальні чеки, товарні чеки.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованим, оскільки відповідач не користується будинком, а оплата комунальних послуг здійснюється позивачем відповідно до кількості спожитих саме ним комунальних послуг.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що немає підстав для стягнення з відповідача витрат на інші послуги, оскільки належних і допустимих доказів, які підтверджують, що ці витрати пов`язані з утриманням спільного майна або пов`язані з послугами, які отримувала відповідач у вказаний період суду надані не були.
З такими висновками суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.
У ст. 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.
Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком); комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.)
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки яка припадає на нього.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1602 га біля будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за сторонами по частці за кожним, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
Встановлено, що ОСОБА_2 не проживає разом з позивачем у буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 01 листопада 2024 року.
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що придбання та встановлення твердопаливного котла та водяного насосу, придбання обрізків пиломатеріалів, їх порізка та порубка, придбання та ремонт бензопили, придбання ланцюгів, мастила, бензину, пов`язані з утриманням спільного майна або пов`язані з послугами, які отримувала відповідач, відтак, заявлені позивачем витрати на вказані послуги не підлягають задоволенню.
Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що витрати на оплату житлово-комунальних послуг мають оплачувати усі співвласники будинку/квартири незалежно від їх фактичного місця проживання, оскільки вони є необхідними витратами на утримання спільного майна у належному стані.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованій в постанові від 13.03.2019 року по справі № 521/3743/17-ц кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
За житлово-комунальні послуги позивачем було сплачено 12227 грн.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача компенсацію половини витрат на сплату житлово-комунальних послуг, оскільки позивач, сплативши за надані житлово-комунальні послуги за період з березня по грудень 2024 року, які обчисленні з урахуванням права власності на житлове приміщення відповідача, виконав солідарний обов`язок щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги, зокрема й за відповідача. 
Тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 6113,50 грн. в якості відшкодування понесених позивачем за період з березня по грудень 2024 року витрат по оплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції від 13 березня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення компенсації вартості сплачених комунальних послуг.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов задоволено частково, а саме на 37,05%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову (1211,20 грн.) та апеляційної скарги (1816,80 грн.) пропорційно до задоволених позовних вимог у загальному розмірі 1121,87 грн. (3028 (1211,20+1816,80) * 37,05%).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за оплату житлово-комунальних послуг та витрат на управління, утримання і збереження спільного будинку задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на оплату житлово-комунальних послуг за період з березня по грудень 2024 року в розмірі 6113,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1121,87 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба