Справа № 520/6047/25
н/п 2-а/953/4/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 березня 2026 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання – Кот Я.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області, як територіального (відокремленого) підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія ЕНА №3669805 від 15.12.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до сержанта поліції 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області Шутки С.Є. з позовом, яким просив скасувати постанову інспектора сержанта поліції 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області Шутки С.Є. УПП в м.Харкова ЕНА №3669805 від 15.12.2024, якою його, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн за ч.2 ст.126 КУпАП.
В обґрунтування позову позивач вказує, що 15.12.2024 о 23-55 годині на бульварі Гончарівському був зупинений його транспортний засіб співробітником поліції сержантом поліції 1 взводу 3 роти 3 батальйону Шутка С.Є. Під час зупинки Пастернак О. була порушена процедура розгляду справи, реалізувати свої права ОСОБА_2 під час розгляду справи можливості не було надано, таким чином була порушена процедура розгляду справи, та були порушені його Конституційні права як громадянина України.
Також вказує, що відповідно до ст.3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішних справ України, іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категори необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків. Так, відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції огляду на стан сп`яніння, підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто, у поліцейського повинні бути обгрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, щоб висувати пропозиції для проходження відповідного огляду. Внаслідок чого, останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в комунальному закладі, оскільки від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» водій відмовився, але аргументував відмову недовірою до приладу, оскільки мундштуки, які були запропоновані були вже використані, також, не був проведений Тестовий забір. Постанова про направления на медичне освідування не була склалена. Крім того, в порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених в протоколі. Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову серія ЕНА № 3669805 від 15.12.2024 необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки на вимогу співробітнику поліції були надані документи у електронному вигляді у застосунку Дія (водійське посвідчення).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 адміністративну справу №520/6047/25 за позовом ОСОБА_1 до Сержанта Поліції 1 взводу 3 роти 3 батальону УПП в Харківській області Шутка Сергія Євгеновича про скасування постанови передати на розгляд до Київського районного суду м.Харкова.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2025, визначено головуючу суддю у справі- Глос М.Л.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.05.2025 вказану позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано позивачу впродовж 10 (десяти) днів з дня вручення копії цієї ухвали усунути зазначені у ній недоліки – долучити доказ сплати судового збору у сумі 1 211,20 грн. або звільнення від його сплати на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»; пред`явити позов до належного відповідача (відповідачів).
03.06.2025 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, надано нову редакцію позовної заяви, визначено коло відповідачів у справі: Управління патрульної поліції у Харківській області, як територіальний (відокремлений) підрозділ Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції.
В обґрунтування позову позивач вказує, що 15.12.2024 на Бульварі Гончарівському співробітником поліції Сержантом Поліції 1 взводу 3 роти 3 батальйону Шутка Сергієм Євгеновичем був зупинений його транспортний засіб з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: Закону України «Про національну поліцію» (далі - Закон). Поліцією використано безпідставно надуману підставу зупинки з посилання на п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону, тобто «начебто» порушення правил дорожнього руху (далі - ПДР). Під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, працівниками у спілкуванні між собою, останніми визнано, що правила ПДР водієм не порушено. Таким чином, в порушення вимог статті 18 Закону, якою закріплено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини, поліцейські почали вигадувати інші підстави для подальшого спілкування зажадавши перевірити документи водія, а після цього ще й безпідставно склали процесуальні документи з посиланням на ст. 130 Кодексу про адміністративні правопорушення. Цей процесуальний документ зараз є предметом оскарження в суді. 
Вказує, що оскаржувана постанова складена начебто з підстави відсутності у водія водійського посвідчення, але це не відповідає дійсності, оскільки у позивача було і водійське посвідчення в той момент у вигляді фізичного документу, а також цей документ відображений застосунку ДІЯ. Такими чином, по-перше, має бути достатня та законна підстава перевірки, а, по-друге, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах. Поліцейськими порушені вимоги ст.32 Закону. Положенням про Єдиний державний веб-портал електронних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1137 (далі - Положення) визначено, що Портал Дія призначений для реалізації права кожного на доступ до електронних послуг та інформації про адміністративні та інші публічні послуги, звернення до органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (у тому числі відповідно до Закону України "Про звернення громадян"), отримання інформації з національних електронних інформаційних ресурсів, яка необхідна для надання послуг, а також для проведення моніторингу та оцінки якості послуг у випадках, визначених цим Положенням. Відповідно до Положення держателем Порталу Дія визначено Мінцифри, технічним адміністратором Порталу Дія визначено державне підприємство "ДІЯ", що належить до сфери управління Мінцифри. Крім того. Держателем реєстру водійських посвідчень в Україні є Головний сервісний Центр МВС України (ГСЦ МВС). ГСЦ МВС веде електронний реєстр водійських посвідчень та відповідає за його ведения, поновлення та перевірку.. ГСЦ МВС веде електронний реєстр, що містить інформацію про всі видані водійські Посвідчення. Таким чином, з огляду на вищевикладене у працівників поліції були відсутні підстави як для зупинення, перевірки документів так і для складення оскаржуваного процесуального документу.
Крім того, позивачу реалізувати свої права під час розгляду справи, не було надано можливості, таким чином була порушена процедура розгляду справи та Конституційні права як громадянина України.
Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову серія ЕНА №3669805 від 15.12.2024 необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. 
Вказує, що оскаржувана постанова не була вручена позивачу, в порушення вимог діючого законодавства, про існування дізнався вже тільки під час відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання та арешту коштів. Після цього з метою дотримання термінів оскарження ним була подана позовна заява.
На підставі викладеного, просить скасувати постанову інспектора Сержанта Поліції 1 взводу 3 роти 3 батальйону Шутка Сергія Євгеновича Управління патрульної поліції в м. Харкова ЕНА №3669805 від 15.12.2024 року, якою його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 6800грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП; за результатами розгляду справи судові витрати покласти на відповідачів, про що видати відповідний наказ суду.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КК України. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, призначено судове засідання.
11.11.2025 електронним шляхом до суду надійшов відзив представника відповідача Департаменту патрульної поліції – Шенкоржевської Р.Ю. на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Заперечуючи проти задоволення позову представник Департаменту патрульної поліції посилається на таке.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 3669805 від 15.12.2024, громадянин ОСОБА_1 15.12.2024 о 22:55 год. за адресою: місто Харків, бульвар Гончарівський б. 53 керував транспортним засобом Lacrosse, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі – ПДР), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП. Позивач вважає, що вказана вище постанова є незаконною, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час зупинки у нього було присутнє посвідчення водія. Також позивач зазначає про те, що працівниками поліції в процесі спілкування не було зазначено підстав для перевірки документів; поліцейськими не доведено належними доказами факту порушення водієм ПДР України. Розгляд справи відбувся з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема позивач вказує про те, що поліцейські не надали позивачу скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, оскаржувана постанова була винесена незаконно. Ознайомившись із змістом позовних вимог, відповідач із позовом не погоджується, позовні вимоги не визнає з огляду на таке.
Так, 15.12.2024 приблизно о 22:55 год. за адресою м. Харків, бульвар Гончарівський буд. № 53 екіпажем патрульної поліції УПП в Харківській області ДПП було виявлено рух транспортного засобу Lacrosse, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого не виконав вимогу дорожнього знаку 3.23 ПДР «Поворот ліворуч заборонено» та здійснив проїзд ліворуч. Вказаний транспортний засіб було зупинено на підставі частини третьої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським було висунуто вимогу про пред`явлення документів. Під час перевірки документів, працівниками патрульної поліції встановлено особу водія, ним виявився громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» - (далі ІПНП) не мав права керування транспортним засобом Lacrosse державний номерний знак НОМЕР_1 . Так, відповідно до відомостей ІПНП, Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.02.2023 у справі № 725/7170/25 ОСОБА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вказане рішення набрало законної сили 22.03.2023. Відповідно до частини другої статті 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Таким чином, в період з 22.03.2023 по 22.03.2024 позивач був позбавлений права керування транспортними засобами на підставі рішення суду, а починаючи з 23.03.2024 вважається таким, який не має права керування транспортними засобами. Повернення посвідчення водіям, позбавленим права керування транспортними засобами, регулюється Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (далі – Положення № 340) та Інструкцією про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.12.2009 № 515 (далі – Інструкція № 515). Пунктом 20 Положення № 340 передбачено, що повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. Таким чином, формальне закінчення строку позбавлення права керування транспортними засобами саме по собі не відновлює право керування. Право керування виникає лише після повторного складення теоретичного та практичного іспитів, а для осіб, позбавлених права керування за статтею 130 КУпАП – також після проходження позачергового медичного огляду. До моменту виконання зазначених процедур особа вважається такою, що не має права керування транспортними засобами. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту. Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у судовому рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами. Зазначене кореспондується з пунктами 6, 7 розділу ХІІ Інструкція № 515. Крім того, відповідно до листа Головного сервісного центру Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та сумській областях «Про надання інформації» за № 31/32/ від 10.11.2025, зазначено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами за частиною 1 статті 130 КУпАП Жовтневого районного суду м. Харків від 23.07.2025 терміном на 12 місяців. Посвідчення водія має статус «Підлягає вилученню». В такому разі, враховуючи вищевикладене, станом на 15.12.2024 , а саме на момент винесення оскаржуваної постанови громадянин ОСОБА_3 не мав права керування транспортними засобами.
Представник відповідача вказує, що основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, вчинення якого підтверджено відеоматеріалами зі службового відео реєстратора, який встановлений в службовому автомобілі та з нагрудної камери № 475059 посилання на які зазначено в пункті 7 оскаржуваної постанови, на яких зафіксовано, транспортний засіб під керуанням Пастернака О.І. та розгляд справи відносно останнього. З даних відеозаписів чітко видно, що транспортний засіб позивача перебував у рухі, а за кермом транспортного засобу перебував позивач. Поліцейський підійшов до водія та пояснив причину зупинки транспортного засобу. В подальшому в процесі спілкування з позивачем поліцейським висунуто вимогу пред`явити посвідчення водія. На вимогу поліцейських позивач надав посвідчення водія в застосунку «Дія». В подальшому поліцейським було встановлено, що позивач після позбавлення права керування транспортними засобами нового посвідчення водія не отримав. Поліцейський почав розгляд справи, позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, поліцейським встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3669805 від 15.12.2024. Жодних клопотань від позивача під час розгляду справи не надходило. Після завершення розгляду справи поліцейський повідомив позивачу про те, що буде винесено оскаржувану постанову, копію якої, останній відмовився отримувати на місці розгляду. Звертаємо увагу суду на те, що за змістом позовної заяви позивач посилається на наявність посвідчення водія в застосунку Дія, але це не спростовує факту того, що станом на 15.12.2024 він мав недіюче посвідчення водія, та не мав права керування транспортним засобом. Оскільки, наявність у застосунку «Дія» відображення електронного водійського посвідчення не підтверджує факту наявності у особи права керування транспортними засобами у випадку, коли така особа була позбавлена цього права за рішенням суду, зокрема у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП.
Також представник відповідача зауважує, що позивачем надмірно сплачений судовий збір.
Крім того, звертає увагу суду, що зі сторони позивача не надано жодних доказів, які підтверджують наявність посвідчення водія відповідної категорії отриманого через Головний сервісний центр ВМС та діючого станом на 15.12.2025. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач дійсно вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУПАП, в результаті чого стосовно нього винесена постанова серії ЕНА № 3669805 від 15.12.2024, вважає, що правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 29.12.2025 визначено головуючу суддю у справі- Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: звільнення з посади, рішення Вищої ради правосуддя від 16.12.2025 № 2669/0/15-25 про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Київського районного суду м. Харкова”.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.01.2026 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області, як територіального (відокремленого) підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія ЕНА №3669805 від 15.12.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності - прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М., призначено судове засідання.
04.03.2026 електронним шляхом до суду надійшло клопотання представника відповідача Департаменту патрульної поліції Свінтіцької Т.П. про долучення доказів.
06.03.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача Департаменту патрульної поліції Свінтіцької Т.П. про долучення доказів, відповідно до змісту якого вказує, що 11.11.2025 представником ДПП у підсистемі Електронний суд ЄСІТС було подано відзив на позов, до якого було долучено відеозаписи з відеореєстратора 70 МАІ та відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського №475059. 05.03.2026 під час підготовки до судового засідання було виявлено техніяну помилку, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського №475059 не відкривається та не завантажується. У зв`язку із викладеним, просить суд повторно долучити відеозаписи, які були додані до відзиву на DVD диску. 
У судове засідання, призначене на 09.03.2026, позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку та належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення про судове засідання в справі цивільній (адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій), які доставлені до електронного кабінету позивача. Причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Представники відповідачів Управління патрульної поліції у Харківській області, як територіального (відокремленого) підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, у судове засідання, призначене на 09.03.2026, не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялися в установленому законом порядку та належним чином. У поданому до суду 06.03.2026 клопотанні представник ДПП просить розглянути справу без участі представника відповідача.
Згідно із ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням ст.205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників за наявними матеріалами.
Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №3669805 від 15.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 15.12.2024 22:55:23, м.Харків, бульвар Гончарівський, 53, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Lacrosse, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, авто зупинено згідно ст.35 п.3 та п.5 ЗУ «Про Національну поліцію», чим порушив вимоги пункту 2.1.а Правил дорожнього руху. Зазначений автомобіль був зупинений поліцейським 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області сержантом поліції Шутка Сергієм Євгенійовичем, який 15.12.2024 о 23:54 розглянув справу та виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за порушення п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП. На підставі ст.307, ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати порушником штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 6800 грн. До постанови додається відео з бодікамери номер 475059, відео з реєстратора ксяомі 70май. Від підпису у відповідних графах постанови ОСОБА_1 відмовився.
Постановою державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івановою К.С. від 30.01.2025 відкрито виконавче провадження ВП №77019111 з примусового виконання постанови №ЕНА 3669805 виданої 15.12.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 6800,00 грн. 
З наданих суду матеріалів також встановлено, що постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.02.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУПАП і за його вчинення накладено штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцяти тисячам) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22.03.2023 апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – залишено без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.04.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 лютого 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 березня 2023 року у справі №725/7170/22. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 лютого 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 березня 2023 року у справі №725/7170/22 передано до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.02.2023 набрала законної сили 22.03.2023.
Також постановою Новобаварського районного суду міста Харкова від 23.07.2025 ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Згідно з даними, які містяться у листі від 11.11.2025 начальника Головного сервісного центру Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та сумській областях, на запит УПП в Харківській області ДПП повідомлено, що згідно з обліковими даними Єдиного державного МВС (далі ЄДР МВС) станом на 10.11.2025 громадянину ОСОБА_1 дата народження співпадає із зазначеною у запиті, видано посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 26.11.2022 ТСЦ 7341. Згідно ЄДР МВС ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення рішенням Жовтневого районного суду м. Харків від 23.07.2025 терміном на 12 місяців. Посвідчення водія має статус «Підлягає вилученню».
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – ПДР України).
За п.1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст. 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Так, предметом даного спору є постанова серії ЕНА №3669805 від 15.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 3400 гривень за порушення п.2.1.а ПДР України, а саме керування 15.12.2024 о 22:55 годині транспортним засобом Lacrosse, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП. 
Відповідно до п.1.10 ПДР України - водій — особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
В розділі 2 Правил дорожнього руху України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. 
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися дотриманням вимог цих Правил та згідно пункту 2.4 «а» пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил дорожнього руху. Аналогічні положення закріплені законодавцем у статті 16 Закону України «Про дорожній рух». 
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс (сертифікат). 
Тобто, з наведених вище правових норм - право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. 
Дана правова позиція викладена у Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 25.03.2019 у справі №127/19283/17.
Також в Постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20.10.2020 справа №444/2115/17 зазначено, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.
Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку ч.2 ст. 126 КУпАП.
Як вказує позивач у поданому до суду позові, ним була виконана вимога працівників поліції та пред`явлено електронне посвідчення водія у Дії.
Як вбачається із наданих позивачем матеріалів, а саме роздруківки електронного документа – скріншот із застосунку Дія, ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_2 .
Стороною відповідача даний факт не заперечується.
Разом із цим суд наголошує, що оскаржувана постанова прийнята працівником поліції за порушення ч.2 ст.126 КУпАП – керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, а не за те, що ОСОБА_1 не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.
Наявність у застосунку «Дія» відображення електронного водійського посвідчення не підтверджує факту наявності у особи права керування транспортними засобами у випадку, коли така особа була позбавлена цього права за рішенням суду, зокрема у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП.
Як було встановлено у судовому засіданні, постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.02.2023 у справі № 725/7170/25 ОСОБА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вказане рішення набрало законної сили 22.03.2023. 
Відповідно до частини другої статті 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Повернення посвідчення водіям, позбавленим права керування транспортними засобами, регулюється Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (далі – Положення № 340) та Інструкцією про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.12.2009 № 515 (далі – Інструкція № 515).
Пунктом 20 Положення № 340 передбачено, що повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. 
З урахуванням навденого, можна дійти до висновку про те, що закінчення встановленого постановою суду строку позбавлення права керування транспортними засобами саме по собі не відновлює право керування. 
Право керування виникає лише після повторного складення теоретичного та практичного іспитів, а для осіб, позбавлених права керування за статтею 130 КУпАП– також після проходження позачергового медичного огляду. До моменту виконання зазначених процедур особа вважається такою, що не має права керування транспортними засобами. 
Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту. 
Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у судовому рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами. Зазначене кореспондується з пунктами 6, 7 розділу ХІІ Інструкція № 515.
Відповідно, у період з 22.03.2023 по 22.03.2024 ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами на підставі рішення суду, а з 23.03.2024 вважається таким, який не має права керування транспортними засобами. 
Як встановлено судом з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, станом на 10.11.2025 громадянину ОСОБА_1 видано посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 26.11.2022 ТСЦ 7341. Згідно ЄДР МВС ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення рішенням Жовтневого районного суду м. Харків від 23.07.2025 терміном на 12 місяців. Посвідчення водія має статус «Підлягає вилученню».
Даних про те, що ОСОБА_1 у період з 23.03.2024 до прийняття оскаржуваної постанови – 15.12.2024, пройшов процедуру повернення посвідчення водія, а саме склав теоретичний і практичний іспити, пройшов позачерговий медичний огляд, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частина 1 ст.76 КАС України, передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
За правилами п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Слід відзначити, що в силу вимог ст. 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).
Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З відтворених у судовому засіданні відеозписів з реєстратора з автомобіля працівників поліції та реєстратора, закріпленому на форменому одязі патрульного, який є додатком до відзиву на позовну заяву та відомості про відеозаписи зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що 15.12.2024 о 22-55 годині працівниками поліції зупинено транспортний засіб, водієм якого виявився ОСОБА_1 , на підставі п.3,5 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», з підстав здійснення руху транспортного засобу в зоні дії забороняючого знаку, про що водію було повідомлено. Працівником поліції було висловлено прохання надати документ, який посвідчує особу водія. Водієм було надано для огляду посвідчення водія в електронному вигляді у застосунку Дія. Також працівник поліції повідомив водія, що в нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із використанням приладу Драгер. Водій не відмовлявся, але виявив бажання зателефонувати адвокату для консультації з цього приводу. ОСОБА_1 була надана можливість спілкуватися з адвокатом в телефонному режимі без обмежень у часі. В подальшому, після телефонного дзвінка ОСОБА_1 його адвокату, на відеоаписі зафіксовано процедуру проходження водієм огляду на стан алкогольного, а в подальшому наркотичного сп`яніння. В подальшому, при перевірці водія ОСОБА_1 працівниками поліції було встановлено, що відповідно до відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» водій не мав права керування транспортним засобом Lacrosse державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки постановою суду його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно, станом на момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , останній не мав права керування транспортним засобом. Про дані обставини було повідомлено водія, на що ОСОБА_1 повідомив, що він пересдав на права. Працівники поліції повідомили водія, що на нього буде складено постанову за ч.2 ст.126 КУпАП. В подальшому на відеозаписі зафіксовано процедуру складання протоколу за ст.130 КУпАП та постанови за ч.2 ст.126 КУпАП. Після складання протоколу за ст.130 КУпАП працівник поліції запитав водія чи буд він підписувати протокол, на що водій ОСОБА_1 вказав, що він не довіряє поліцейським та ніякого правопорушення не вчиняв, що було розцінено поліцейським як відмова від проставлення підпису водія. Після цього працівник поліції відійшов від автомобіля, у якому перебував ОСОБА_1 і в цей час останній покинув місце, де його було зупинено. Працівники поліції наздогнали ОСОБА_1 , поліцейський наголосив на тому, що водій відсторонений від керування транспортним засобом. Однак ОСОБА_1 знову розпочав рух та покинув місце пригоди. Вжитими діями працівників поліції наздогнати ОСОБА_1 не вдалося. 
З огляду на зазначене, в межах розгляду справи не знайшли свого підтвердження твердження позивача ОСОБА_1 про порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, під час прийняття спірної постанови.
Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.03.2020 у справі № 2а-475/09/1370, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них».
Не кожен дефект певного адміністративного акта, який має й оскаржувана постанова, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, "чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий".
22 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 825/2328/16, адміністративне провадження №К/9901/23055/18 (ЄДРСРУ № 89396394) досліджував питання щодо наслідків порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень.
Так, Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Отже, Верховний Суд наголосив, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
В межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірна постанова від 15.12.2024 винесена поліцейським 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області сержантом поліції Шутка С.Є., з огляду на керування ОСОБА_1 транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом. Цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі поліцейського, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч.2 ст.126 КУпАП.
Тобто, відповідачем, в порядку вимог ст.77 КАС України, в обґрунтування своїх заперечень надано суду відеозапис з відеореєстратора, в якості доказу вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Таким чином, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого – ознак цифрового підпису автора.
В ході судового розгляду, шляхом огляду змісту електронного доказу, встановлено, що надані суду відеозаписи, підписані цифровим підписом 11.11.2025 Шенкоржевською Р.Ю., яка є уповноваженим представником ДПП, таким чином, надані суду відеозаписи з відеореєстратора є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.
Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування спірної постанови від 15.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.
Враховуючи те, що факт вчинення позивачем правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку щодо правомірності винесеної поліцейським 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області сержантом поліції Шутка Сергієм Євгенійовичем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3669805. При цьому, поліцейським не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аналізуючи вказані правові норми та дослідивши поданий відповідачем відеозапис події, а також письмові докази, суд зазначає, що факт порушення позивачем ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом є встановленим на підставі наданих суду доказів, а тому оскаржувана в межах даної справи постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3669805 від 15.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам ст.283 КУпАП, підстави для її скасування відсутні.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, не надано жодних доказів, які підтверджують наявність посвідчення водія відповідної категорії отриманого через Головний сервісний центр ВМС та діючого станом на 15.12.2025.
Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови від 15.12.2024, яка є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 15.12.2024 не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо інших доводів позивача та відповідача суд враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Позивач сплатив судовий збір за подання цього позову у розмірі 1211,20 гривень.
Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", яка відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2025рік" станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 3028,00 гривень.
Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні з позовом до суду першої інстанції становить 605,60 гривень.
Суд звертає увагу позивача на те, що він має право звернутися до суду з заявою про повернення надміру сплаченої суми судового збору у розмірі 605,60 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2 ,3, 77, 94, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст. 9, 33, ч.8 ст.121, 222, 251, 258, 280, 283, КУпАП, суд, - 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області, як територіального (відокремленого) підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія ЕНА №3669805 від 15.12.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності – відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідачі: Управління патрульної поліції у Харківській області, як територіальний (відокремлений) підрозділ Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м.Харків, вул.Шевченка, 315А;
Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи 40108646.

Суддя - С.М. Лисиченко