Справа № 559/3166/25 
Провадження № 2/559/181/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року місто Дубно
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області 
в складі головуючого судді Макеєва С.В.
секретаря судового засідання Франчук А.О.
за участю представника позивачів – адвоката Таргонія В.М.
представника відповідача – адвоката Яковчук О.Д.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивачів адвокат Таргоній Вадим Миколайович, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін.
Представник  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю. Свої вимоги мотивує тим, що 12.05.2024 неподалік села Верба, Дубенського району, Рівненської області машиніст ОСОБА_3 , керуючи вантажним поїздом №2004 сполученням Львів-Здолбунів, скоїв наїзд на ОСОБА_4 , яка внаслідок отриманих травм померла на місці. Внаслідок смерті ОСОБА_4 її дочкам (позивачам) було завдано моральну шкоду.
Обставини смерті ОСОБА_4 встановлені в ході досудового розслідування та відображені в постанові про закриття кримінального провадження, долученій до позовної заяви.
З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої смертю матері моральної шкоди у грошовому еквіваленті 250 000 грн, яку просять стягнути з відповідача, як роботодавця особи, що завдала шкоди під час виконання трудових обов`язків.
Представник відповідача у відзиві позовні вимоги не визнає повністю, оскільки згідно висновку комісії, що проводила службове розслідування, причиною смертельного випадку стало порушення громадянкою ОСОБА_4 пунктів 2.1., 2.2 та 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства Транспорту України від 19.02.1998 №54. У довідці розшифровки швидкостемірної стрічки №3 від 13.05.2024 зазначається, що екстренне гальмування машиністом застосовано при швидкості поїзда 53 км/год, допустима швидкість - 80 км/год. На підставі акту первинного огляду електровоза ВД80т 1394 локомотив перебував у справному стані.
Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 23.05.2024, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202418121109 від 13.05.24, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, кримінальне провадження закрито з відсутністю в діянні кримінального правопорушення
Таким чином, вини відповідача у настанні даного випадку немає. Причиною смертельного травмування громадянки ОСОБА_4 є порушення нею Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства Транспорту України від 19.02.1998 №54.
У позовній заяві позивачі зазначають, що оцінюють заподіяну моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. Однак, при цьому не вказується розрахунок цієї суми, обґрунтування саме такого розміру відшкодування та якими доказами це підтверджується.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 11.08.2025 відкрито провадження у справі.
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 17.11.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог повністю.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
12.05.2024 близько 11:56 год неподалік села Верба, Дубенського району, Рівненської області машиніст ОСОБА_3 , керуючи вантажним поїздом №2004 сполученням Львів-Здолбунів, скоїв наїзд на ОСОБА_4 , яка внаслідок отриманих травм померла на місці. Даний факт підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 23.05.2024. 
Згідно відповіді АТ «Українська залізниця» від 08.07.2025, поїзд №2004 перебуває на балансі АТ «Українська залізниця», машиніст поїзда перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».
Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтв про народження та свідоцтв про укладення шлюбу, ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_6 ) є дочками ОСОБА_4 .
Згідно акту огляду поїзда №2004 від 12.05.2024, електровоз знаходився в технічно справному стані, гальмівна та важільна системи були справні.
Згідно довідки розшифровки швидкостемірної стрічки №3 від 13.05.2024 за 12.05.2024, що екстренне гальмування машиністом застосовано при швидкості поїзда 53 км/год, допустима швидкість - 80 км/год.
Згідно акту службового розслідування від 20.05.2024, причиною аварії визнано порушення ОСОБА_4 правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, п.2.1, 2.2, 2.3.
IV. Норми права, які застосував суд.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
V. Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд робить висновок, що 12.05.2024 близько 11:56 год неподалік села Верба, Дубенського району, Рівненської області машиніст ОСОБА_3 , керуючи вантажним поїздом №2004 сполученням Львів-Здолбунів, скоїв наїзд на ОСОБА_4 , яка внаслідок отриманих травм померла на місці.
Представник відповідача в судовому засіданні не заперечила того факту, що загибель ОСОБА_4 стала наслідком наїзду поїзда що належить відповідачу, і яким керував працівник відповідача.
Представник позивачок у судовому засіданні не заперечив того факту, що причиною аварії стало порушення ОСОБА_4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства Транспорту України від 19.02.1998 №54.
Суд робить висновок, що спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самої потерпілої не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку не було.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 748/359/20 зроблено висновок, що "будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом".
Позивачки втратили свою матір, внаслідок залізнично-транспортної пригоди та її наслідків у них змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вони понесли значні потрясіння і душевні страждання через смерть близької людини, що змусило докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя.
Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Відновити попередній стан життя позивачів неможливо, як і встановити ціну людського життя.
Однак, суд враховує грубе порушення загиблою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що свідчить про її грубу необережність, що тягне за собою зменшення суми відшкодування.
За вказаних обставин, зважаючи, що внаслідок залізнично-транспортної пригоди позивачкам завдано значної моральної шкоди, враховуючи всі обставини справи та доводи сторін, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та вважає справедливим застосувати положення ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування з врахуванням вини загиблої ОСОБА_4 , до 150000,00 грн кожній позивачці.
Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. 
Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (60%).
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 274, 275, 279, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
позов задовольнити частково: 
стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп в якості відшкодування моральної шкоди.
стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп в якості відшкодування моральної шкоди.
В решті вимоги - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави в особі Державної судової адміністрації судовий збір в розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2026 року.

Позивач:  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Позивач:  ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерного товариства «Українська залізниця», адреса: 03150, м.Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ЄДРПОУ 40075815.

Суддя С.В. Макеєв