Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/1800/25
Провадження № 2/542/131/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Шарової-Айдаєвої О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання – Карась В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

15 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (надалі також – позивач, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року в розмірі 28568 грн 21 коп.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 51).
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року вирішено здійснювати заочний розгляд справи.

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» посилалось на те, що 08 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі також – ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено договір № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі з використанням електронного підпису, який відповідач відтворила шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер її мобільного телефону.
Позивачем зазначено, що відповідач здійснила усі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору, шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, вказавши картковий рахунок НОМЕР_1 , на який в подальшому було перераховано грошові кошти в розмірі 6500 грн 00 коп.
Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Вказано, що кредит видався строком на 30 днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
В подальшому, у зв`язку з неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за кредитним договором, за ініціативною ОСОБА_1 07 листопада 2020 року було укладено додатковий договір та продовжено строк користування кредитом до 08 грудня 2020 року.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин.
ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» вказано, що ОСОБА_1 було здійснено платежі на суму 19 грн 50 коп., дата останнього платежу 07 листопада 2020 року.
Позивачем зазначено, що 22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (надалі також – ТОВ «Сіроко Фінанс») укладено договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна», зокрема, і до ОСОБА_1 за договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року.
В подальшому, 21 жовтня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» як новий кредитор, відповідно до договору факторингу № 20241021/1, відступило право вимоги за договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», яке набуло права вимоги до відповідача.
Тобто, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 25005 грн 50 коп., із яких: 6500 грн 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 18505 грн 50 коп. – залишок заборгованість по процентах за користування.
З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач в письмовій формі звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, однак заборгованість залишилася не погашеною.
На даний час, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості, з огляду на що, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати.
Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50).
Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі направлялась на зареєстровану адресу відповідача, однак разом із судовою повісткою, повернулись до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній» (а.с. 85-88).
Відповідно до змісту пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, зазначена ухвала вважається такою, що вручена відповідачу.
В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд встановлював ОСОБА_1 п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов.
Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів.
Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 89). У прохальній частині позовної заяви позивач просив проводити розгляд справи без участі його уповноваженого представника та не заперечував проти заочного розгляду (а.с. 5-зі звороту).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надавала.
Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 23 березня 2026 року, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача повернулась до суду із зазначенням причини невручення – «адресат відсутній» (а.с. 85-88).
З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд доходить висновку про те, що відповідач є такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.
Оскільки, судова повістка є такою, що врученою відповідачу та враховуючи неподання нею відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів.
За вказаних обставин, відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 08 жовтня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі – договір), який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 9-12).
Згідно з пунктом 1.2. договору передбачено, що на умовах, встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту складає: 6500 грн 00 коп.
Відповідно до пункту 1.3. договору строк кредиту – 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.
Згідно з підпунктами 1.4.1.-1.4.2. пункту 1.4. договору тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: знижена процентна ставка – 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (3,65 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3. цього договору; стандартна процентна ставка – 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3. цього договору.
Відповідно до пункту 1.5. договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 3,65 річних; за стандартною ставкою 693,50% річних.
Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_2 .
Згідно з пунктом 3.1. договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Відповідно до пункту 4.1. договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн 00 коп. (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору.
Договір № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року містить електронний підпис від імені ОСОБА_1 (а.с. 12).
Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідно до додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1126291 від 08 жовтня 2020 року сторони погодили графік платежів (а.с. 13).
Також, електронним підписом ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 13-зі звороту-14), відповідно до якого сума кредиту – 6500 грн 00 коп., строк кредитування – 30 днів, знижена процентна ставка – 3,65% річних (або 0,01% в день) (застосовується у межах строку кредитування (+3дні), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості), стандартна процентна ставка – 693,50 % річних (або 1,90% в день), (застосовується, якщо у межах строку кредитування (+3дні) споживач не здійснить повне погашення кредитної заборгованості), загальні витрати за кредитом за зниженою процентною ставкою – 19,50 грн, загальні витрати за кредитом за стандартною ставкою – 3705,00 грн.
Встановлено, що факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 1-1609 від 16.09.2025, відповідно до якого вбачається, що 08.10.2020 18:19:05 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 6500 грн 00 коп., номер транзакції в системі iPay.ua – 68716654, призначення платежу: зарахування 6500 грн на карту НОМЕР_1 (а.с. 35).
В подальшому, 07 листопада 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № б/н до договору № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року (далі – додатковий договір), який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 15).
Відповідно до пункту 2. додаткового договору, у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за договором, відповідно до розділу 4 договору клієнт ініціював продовження користування кредитом. 
Згідно з пунктом 3 додаткового договору сторони за цим додатковим договором погоджують наступні умови продовження користування кредитом: строк користування кредитом за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 3.1. договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 08.12.2020. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п. 3.1. цього додаткового договору: 1,90% від суми кредиту, за кожен день користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення додаткового договору складає: 693,50% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення додаткового договору складає: 10205,00 грн.
Електронним підписом ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту до додаткового договору від 07 листопада 2020 року (а.с. 17).
Дослідивши зміст паспорту споживчого кредиту, суд встановив, що у вказаному паспорті визначені умови кредитування, орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту, порядок повернення кредиту, встановлені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором (а.с. 16-17).
Підписавши 08 жовтня 2020 року договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та 07 листопада 2020 року додатковий договір № б/н до договору № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1126291 від 08 жовтня 2020 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 18 травня 2021 року загальна сума заборгованості  ОСОБА_1 перед ТОВ «Лінеура Україна» склала 13890 грн 50 коп., з якої тіло кредиту – 6500 грн, проценти за користування кредитом 7390 грн 50 коп. Також із наданого розрахунку вбачається, що відповідач здійснила частково оплату процентів 07.11.2020 у розмірі 19 грн 50 коп. (а.с. 37-38).
Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором та додатковим договором.
Судом встановлено, що 22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Сіроко Фінанс»укладено договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в погодженій відповідно до умов цього Договору сумі в розпорядження клієнта, за плату, на передбачених цих договором умовах, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами за цим договором (а.с. 18-20).
Відповідно до пункту 4.1. договору факторингу клієнт відступає факторові права грошових вимог до боржників, які виникли у клієнта на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості, права грошових вимог, що відступаються клієнтом факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним реєстром.
У подальшому 19 травня 2021 року клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 02 до договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року, якою погоджено суми фінансування, оплати, та відступлення прав грошових вимог до договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року (а.с. 24).
Відповідно до витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог № 015-220221/02 від 19.05.2021 (додаткова угода № 2 до договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року) вбачається, що до ТОВ «Сіроко Фінанс»перейшло право вимоги за договором № 1126291 від 08 жовтня 2020 року, боржник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 25005 грн 50 коп., із яких: 6500 грн 00 коп. – залишок заборгованості за тілом кредиту, 18505 грн 50 коп. – залишок заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 33).
Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу кошті № 41 від 25 травня 2021 року, ТОВ «Сіроко Фінанс»здійснило оплату ТОВ «Лінеура Україна» за відступлення прав грошових вимог (а.с. 24-зі звороту).
21 жовтня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»укладено договір факторингу № 20241021/1, відповідно до умов якого, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 25-28).
21 жовтня 2024 року клієнтом та фактором підписаний витяг з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог № 015-220221/02 від 19.05.2021 (додаткова угода № 2 до договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року) (а.с. 33).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 20241021/1, що сформований 13 жовтня 2025 року, до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»перейшло право вимоги за договором № 1126291 від 08 жовтня 2020 року, боржник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 25005 грн 50 коп., із яких: 6500 грн 00 коп. – залишок заборгованості за тілом кредиту, 18505 грн 50 коп. – залишок заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 34).
Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу кошті № 839 від 29 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» здійснило оплату ТОВ «Сіроко Фінанс» згідно договору факторингу № 20241021/1 від 21.10.2024 (а.с. 32).
Відповідно до детального розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) ОСОБА_1 заборгованість перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» станом на 13 жовтня 2025 року за договором № 1126291 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 08 жовтня 2020 року складає 28568 грн 21 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту – 6500 грн 00 коп., заборгованості по відсотках (та прострочені відсотки) – 18505 грн 50 коп. та інфляційного збільшення – 3562 грн 71 коп. (а.с. 36).
Позивачем з метою досудового врегулювання спору на адресу за місцем реєстрації відповідача було сформовано повідомлення вих № 2 від 13.03.2025 (а.с. 40) та досудову вимогу вих 370 від 13.03.2025 про погашення заборгованості за договором, відповідно до яких ОСОБА_1 було повідомлено про відступлення права вимоги на підставі договору факторингу № 20241021/1, укладеного 21 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1126291 від 08.10.2020, що був укладений первинно між нею та ТОВ «Лінеура Україна». Надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язання (а.с. 39).
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість за договором у загальному розмірі 28568 грн 21 коп., із яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 6500 грн 00 коп., залишок заборгованості по процентам – 18505 грн 50 коп. та інфляційне збільшення – 3562 грн 71 коп.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 суму вказаної заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду в цим позовом.
Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновки щодо правозастосування
Судом встановлено, що 08 жовтня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 6500 грн 00 коп. на 30 днів, з можливістю пролонгації, відповідно до умов договору.
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування суми кредиту (а.с. 35) грошові кошти за договором перераховані на картковий рахунок відповідача.
В подальшому, між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, зокрема, 07 листопада 2020 року (а.с. 15), відповідно до якого було продовжено строк користування кредитом до 08 грудня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи відбулась пролонгація договору № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року на підставі пункту 4.1. договору.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту за договором № 2162331 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 6500 грн 00 коп., не сплатила заборгованість за відсотками.
Доказів на спростування факту укладення кредитного договору та факту отримання кредитних коштів відповідачем не надано.
ТОВ «Сіроко Фінанс» на підставі договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року, отримало право вимоги до ОСОБА_1 відносно заборгованості за вказаним кредитним договором.
У подальшому, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу № 20241021/1 від 21 жовтня 2024 року набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року, отримало право вимоги до ОСОБА_1 відносно заборгованості за вказаним кредитним договором.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Щодо нарахування процентів, суд зазначає наступне.
В силу частини 1 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Як вказав Верховний Суд у постанові Великої Палати від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). При цьому термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше – це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а друге значення – прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У згаданій постанові від 05.04.2023 Велика Палата Верховного Суду зокрема вказала: «…Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту – в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом…80. Отже, «користування кредитом» – це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору…».
Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом», тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, як вказано у постанові, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, а позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Отже, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Велика Палата прийшла до висновку, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, Велика Палата виснувала, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
З  розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» вбачається, що така заборгованість за процентами за користування кредитом становила 7390 грн 50 коп.
Поряд із цим, як вбачається із витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог № 015-220221/02 від 19.05.2021 (додаткова угода № 2 до договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року) до ТОВ «Сіроко Фінанс» перейшло право вимоги за договором № 1126291 від 08 жовтня 2020 року, боржник ОСОБА_1 , у загальній сумі - 25005 грн 50 коп., з яких 6500 грн – заборгованість за тілом кредиту, 18505 грн 50 коп. – заборгованість по процентам.
В подальшому, як встановлено з витягу з реєстру прав вимог № 20241021/1 до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»перейшло право вимоги за договором № 1126291 від 08 жовтня 2020 року, боржник ОСОБА_1 , у загальній сумі - 25005 грн 50 коп., з яких 6500 грн – заборгованість за тілом кредиту, 18505 грн 50 коп. – заборгованість по процентам.
Тобто, ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Сіроко Фінанс», яке в свою чергу передало ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»суму заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 18505 грн 50 коп.
Суд зазначає, що відповідно до додаткової угоди, укладеної до договору № 1126291, - дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом – 08.12.2020.
Нараховані у період до 08.12.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» проценти складали- 7390 грн 50 коп.
Інформації про те, що строк кредитного договору після 08.12.2020 був пролонгований, матеріали справи не містять, отже підстав для нарахування процентів за користування кредитом понад визначений договором та додатковою угодою строк немає.
Отже, загальна сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача, враховуючи строк договору, складає - 7390 грн 50 коп.
З наданого детального розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) ОСОБА_1 заборгованість перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за договором № 1126291 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 08 жовтня 2020 року вбачається, що позивач нарахував суму заборгованості із врахуванням встановленого індексу інфляції за період із 09.12.2020 по 23.02.2022, відповідно до статті 625 ЦК України (а.с. 36).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до приписів статті 625 ЦК України, новим кредитором ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» правомірно нараховано ОСОБА_1 за період із 09.12.2020 по 23.02.2022 інфляційні втрати. Період нарахування вказаних сум не охоплений воєнним станом.
Однак з огляду на викладені судом висновки, враховуючи, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 13890 грн 50 коп. (6500 – сума основного боргу, 7390 грн 50 коп. – заборгованість за процентами), інфляційне збільшення буде дорівнювати: 1979,08 грн. (13890,50?1,14247719-13890,50 ? 1979,08 грн.)
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ані первісному кредитору, ані позивачу, до якого перейшло право вимоги, відповідачем не повернуті, а також, що відповідачем добровільно не сплачені проценти за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення заборгованості за договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року, що складається із заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 6500 грн 00 коп., залишок заборгованості по процентам – 7390 грн 50 коп. та інфляційне збільшення – 1979 грн 08 коп.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити частково вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року у загальному розмірі 15869 грн 58 коп.
Відповідач заперечень щодо правильності наданого позивачем розрахунку сум заборгованості не заявила, належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має інших розмір, ніж зазначено позивачем, не надала, власний розрахунок не надала.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. (а.с. 7).
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 55,55% з розрахунку: 15869 грн 58 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 28568 грн 21 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 55,55% (відсоток задоволених позовних вимог).
Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1345 грн 64 коп. із розрахунку: 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 55,55% (відсоток задоволених позовних вимог).
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: копію ордеру на надання правової допомоги адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем серії ВС № 1269270 (а.с. 8), договір про надання правової допомоги від 09 жовтня 2025 року (а.с. 42), розрахунок суми судових витрат (а.с. 43), акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 2110900032 від 09.10.2025, в якому зазначено перелік виконаних робіт (надання юридичних послуг), зокрема: підготовка позову у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 , в тому числі збирання доказів долучених до позову за договором позики: підготовка процесуальних заяв для справи; усні консультації з питань застосування чинного законодавства. Вартість: 7000 грн 00 коп. (а.с. 43-зі звороту), рахунок № 1 від 09 жовтня 2025 року за надання послуг за договором № 211090002 від 09.10.2025, ОСОБА_1 на суму 7000 грн 00 коп. (а.с. 44), платіжну інструкція в національній валюті від 13 жовтня 2025 року із зазначенням призначення платежу: оплата за надані послуги за договором № 211090002 ( ОСОБА_1 ), зг. рах. № 1 від 09.10.2025 (а.с. 44-зі звороту), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001477 від 24 травня 2019 року адвоката Бачинського Остапа Михайловича (а.с. 45).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням вищенаведеного, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданої позивачу правничої допомоги, є неспівмірним з вартістю послуг, оплачених позивачем. 
Надана представником позивача правнича допомога оцінена на 7000 грн, що не відповідає рівню складності даної справи та критерію розумності.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зменшити розмір правової допомоги до 4000 грн.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 2222 грн, з розрахунку: 4000 грн (сума зменшеної правової допомоги) х 55,55% (відсоток задоволений позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 280-281 ЦПК України,
В И Р І Ш И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697, вул. Степана Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів, Львівська область) суму заборгованості за договором № 1126291 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 жовтня 2020 року, у загальному розмірі 15869 грн 58 коп. (п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять гривень п`ятдесят вісім копійок), що складається із заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 6500 грн 00 коп. (шість тисяч п`ятсот гривень), заборгованості по процентам – 7390 грн 50 коп. (сім тисяч триста дев`яносто гривень п`ятдесят копійок) та інфляційних збитків – 1979 грн 08 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень вісім копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697, вул. Степана Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів, Львівська область) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1345 грн 64 коп. (одна тисяча триста сорок п`ять гривень шістдесят чотири копійки) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2222 грн (дві тисячі двісті двадцять дві гривні).
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», код ЄДРПОУ 42655697, місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів, Львівська область;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя   О.О. Шарова-Айдаєва