Справа № 472/1395/25

РІШЕННЯ
іменем України

"20" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку земельної ділянки,

встановив:

у листопаді 2025 року ОСОБА_1  звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визнання права власності на частку земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько – ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли частка житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,0977 га, що була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер 4821755100:04:070:0968. Позивачка після смерті ОСОБА_5 прийняла спадщину, крім неї спадщину прийняла ОСОБА_2 . Дружина спадкодавця ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини за законом на користь позивачки, також спадкоємець за заколном першої черги ОСОБА_4 також подала заяву про відмову від спадщини на користь позивачки. 
03 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. було видане позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на частку від частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Проте нотаріус відмовила позивачці в видачі свідоцтва про право власності на частку в спадковому майні – земельної ділянки, оскільки на вищевказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, який був спльним сумісним майном подружжя, в той же час земельна ділянка була приватизована спадкодавцем ОСОБА_5 , а тому в силу вимог ст.57 СК України не є спільним сумісним майном подружжя. 
З огляду на викладене, позивачка просила визнати за нею право власності на частку земельної ділянки площею 0,0977 га, що була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 4821755100:04:070:0968.
Згідно розпорядження т.в.о. голови Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2026 року після задоволення самовідводів суддів та неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи, вказану справу передано на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_6 не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним, заяв, клопотань на адресу суду не направила. 
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Спадщину після його смерті прийняли позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , (спадкова справа № 21/2025, заведена приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф.).
03 жовтня 2025 року приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. видала дружині спадкодавця ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя – частку житлового будинку  АДРЕСА_1 . 
Інша частка будинку належить позивачу ОСОБА_1 , та відповідачу ОСОБА_2 , в рівних частках кожній, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , які були видані приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. 03 жовтня 2025 року та 14 жовтня 2025 року, відповідно.
В судовому засіданні було встановлено, що за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0977 га, кадастровий номер 4821755100:04:070:0968, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, відповідно до рішення Веселинівської селищної ради Миколаївської області № 119 від 17 грудня 2020 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надання у власність".
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ).
Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Постановою від 17 жовтня 2025 року № 211/02-31 приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. відмовила позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, наданої для обслуговування господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для відмови, нотаріусом зазначено, що правовстановлюючі документи про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону України «Про нотаріат». 
Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
За змістом ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, відбувається одночасний перехід права власності на земельну ділянку.
Системний аналіз змісту ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 дійшла висновку, що при переході права власності на об`єкт нерухомості, необхідно враховувати принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, за яким земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства».
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Оскільки на земельній ділянці, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд знаходиться житловий будинок, частина якого належить позивачці, тому до неї перейшло право власності і на земельну ділянку в розмірі частки права власності будинку відповідно до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку земельної ділянки, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) право власності на частку земельної ділянки площею 0,0977 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4821755100:04:070:0968. 
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя     М.М.Ротар