Справа № 602/1176/25
Провадження № 2/602/157/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2026 р.        м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» або Товариство або позивач) через свого представника Омельяненка Р.С. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 24.01.2025 Товариствота ОСОБА_1  уклали кредитний договір № 23.01.2025-100001178, за умовами якого Товариство надало позичальнику кредит в сумі 20000 грн строком на 217 днів. Відповідно до умов кредитного договору відповідач мав сплачувати: проценти за користування кредитом у встановленому розмірі, комісії, пов`язані з наданням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості, а також неустойку у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення неустойки покликається на пункт 6 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим вважає, що за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Зазначає про те, що відповідач здійснював часткові оплати за кредитним договором, однак всупереч умовам укладеного договору належним чином не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого у нього станом на дату подання позову утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 46400,00 грн, що складається: із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 20000,00 грн, по процентам - 14600,00 грн, комісії – 1800,00 грн та по неустойці - 10000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю за договором позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову, викладених у відзиві, до суду не подав.
Ухвалою суду від 11.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 січня 2026 року.
Ухвалою суду від 13.01.2026 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено, розгляд справи відкладено на 03 лютого 2026 року.
Ухвалою суду від 03.02.2026 розгляд справи відкладено на 25.02.2025 за клопотанням відповідача, визнавши його причини неявки поважними.
Представник позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» у судове засідання не прибув, однак в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Попередньо на електронну адресу суду надіслав клопотання про долучення документів та відкладення розгляду справи. Зазначив, що не має можливості взяти участь у судовому засіданні у зв`язку з тим, що перебуває на території Волинської області, куди відряджений як поліцейський до складу сил та засобів 21 АК Угруповування військ (сил) «ЗАХІД» ЗС України для виконання бойових (спеціальних) завдань у частині несення служби на блокпостах, контрольних постах, бойових позиціях, у межах операційних зон угруповань військ (СОУ) в контрольних прикордонних районах, які межують з українсько-білоруськими ділянками державного кордону. Просить долучити до матеріалів справи копію рішення про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 29.12.2025 №12/ІІ/1/ХХ/13 та посвідчення НОМЕР_1 . Окрім того, просить (повторно) відкласти розгляд справи.
Розглянувши клопотання відповідача суд дійшов висновку, що його слід задовольнити частково в частині долучення до матеріалів справи вищезгаданих документів. В частині відкладення розгляду справи – відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання відповідача в частині відкладення розгляду справи мотивована наступним.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Пунктом 2 частини третьої статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Відповідно до положення ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Суд зауважує, що хоча причина неявки відповідача у судове засідання є безумовно поважною, однак його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду цієї справи.
Вирішуючи заявлене клопотання, суд зауважує, що відповідачу було надано достатньо часу на реалізацію своїх процесуальних прав сторони у справі шляхом подання відповідних заяв по суті спору, проте ОСОБА_1 ними не скористався. Зокрема, письмових заперечень по суті спору до суду не подав. Натомість упродовж двох місяців подавав клопотання про зупинення провадження у справ та двічі про відкладення розгляду справи. Тобто вчиняв дії, які спрямовані не на об`єктивний та всебічний розгляд справи, а на його затягування.
Суд також бере до уваги, що відповідач мав процесуальну та технічну можливість скористатися своїм правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у т.ч. з використанням власних технічних засобів, про що йому суд роз`яснював в ухвалах від 13.01.2026 та від 03.02.2026, проте відповідних заяв до суду від ОСОБА_1 не надходило.
Окрім того, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком державних судових органів та суддів організувати судовий процес таким чином, щоб не допускати надмірної затримки у розгляді та вирішенні справи. 
Отже, ураховуючи те, що всім учасникам справи, у т.ч. відповідачу, судом було надано розумну можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, та реалізації інших процесуальних прав, і суд не визнавав явку відповідача обов`язковою, то суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши та оцінивши письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
23 січня 2025 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав Паспорт споживчого кредиту, чим підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість, надані виходячи із обраних ним умов кредитування (а.с. 19-20).
Після того, 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав: Пропозицію ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферту) (далі у тексті - Пропозиція), Заявку кредитного договору №23.01.2025-100001178 (кредитної лінії), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №23.01.2025-100001178 (кредитної лінії), що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів (а.с. 21-27).
Під час підписання вищезгаданих документів позичальник пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID НБУ, про що свідчить додана до позовної заяви роздруківка з Інтернет-ресурсу https//bank.gov.ua (а.с. 33, на звороті).
Пунктами 2.1, 2.2 Пропозиції передбачено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять його істотні умови: ця пропозиція, розмішена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Згідно з пунктом 3.1 Пропозиції за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (-ії) (якщо комісія (-ії) встановлена (-і) договором).
Станом на 24.01.2025 ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 37356833) було включене до Державного реєстру фінансових установ та у нього була чинна ліцензія щодо надання коштів та банківських металів у кредит, що слідує зі змісту інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Нормою частини 2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з першим реченням частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Відповідно до ч. 3, 6, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Таким чином сторони уклали кредитний договір №23.01.2025-100001178 від 24.01.2025 (далі у тексті – Кредитний договір).
На підставі укладеного Кредитного договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», інших актів цивільного законодавства.
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України на позичальника покладено обов`язок повернути кредит та сплатити проценти.
Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування врегульовані також Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII (далі у тексті – Закон №1734-VIII). 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №1734-VIIIзагальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону №1734-VIIIдо загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, положення Закону №1734-VIII передбачають право кредитодавця – небанківської фінансової установи встановлювати у договорі про споживчий кредит комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у т.ч. пов`язані з наданням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості.
Кредитним договором встановлені наступні умови: дата надання/видачі кредиту – 24.01.2025; сума кредиту - 20000,00 гривень; строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 28.08.2025; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (тобто 24.01.2025-23.02.2025, 24.02.2025-26.03.2025, 27.03.2025-26.04.2025); процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна у розмірі 0,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» (тобто 27.04.2025-27.05.2025, 28.05.2025-27.06.2025, 28.06.2025-28.07.2025, 29.07.2025-28.08.2025); комісія, пов`язана з наданням кредиту – 9 % від суми кредиту та дорівнює 1800,00 грн; комісія, за обслуговування кредитної заборгованості – 1800,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Також умовами Кредитного договору передбачена неустойка у розмірі 300,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
На виконання умов Кредитного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надало позичальнику грошові кошти в сумі 20000,00 гривень шляхом їх перерахування через платіжний сервіс «іPay.ua» на платіжну картку, реквізити якої відповідають реквізитам електронного платіжного засобу, вказаного у Заявці Кредитного договору, що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» до ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» №1-2511 від 25.11.2025 (а.с. 14).
В матеріалах справи міститься також міститься довідка-розрахунок Товариства про стан заборгованості за Кредитним договором, надана позивачем, у якій зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 складає: 20000 грн - основний борг; 14600 грн - проценти; 1800 грн – комісія за обслуговування; 10000 грн – неустойка, разом – 46400 грн. У довідці-розрахунок також зазначено, що проценти по кредиту нараховані за період з 24.01.2025 по 28.08.2025 (а.с. 15).
У позовній заяві позивач стверджує, що відповідачем були здійснені часткові оплати за Кредитним договором, а саме: 23.02.2025 у сумі 8000 грн; 26.03.2025 у сумі 8000 грн та 19.08.2025 у сумі 4000 грн.
Суд, перевіривши правильність нарахувань сум заборгованості за тілом кредиту, процентами і комісією у доданому до позовної заяви розрахунку, дійшов висновку, що вони здійснені правильно, відповідно до умов Кредитного договору та вимог чинного законодавства, з урахуванням здійснених позичальником часткових оплат. 
За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо сплати боргу позичальником, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача згідно з Кредитним договором за тілом кредиту, процентів і комісії у вищевказаному розмірі, а позовні вимоги в цій частині - обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог у частині стягнення неустойки в розмірі 10000,00 грн за невиконання/неналежного виконання зобов`язання відповідачем, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 №1734-VIII (у редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин, далі у тексті – Закон №1734-VIII) у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Разом з тим, згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (також у редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і який триває дотепер.
Кредитний договір був укладений між позивачем та відповідачем 24.01.2025 на строк до 28.08.2025. Відповідно, за вказаний період часу позивачем нарахована неустойка за невиконання/неналежного виконання договірного зобов`язання відповідачем, тобто в період дії воєнного стану.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки, позивач покликається на рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020, у якому вказано на формули (принципи) подолання законодавчої колізії, а саме: „закон пізніший має перевагу над давнішим“ (lex posterior derogat priori) - „закон спеціальний має перевагу над загальним“ (lex specialis derogat generali) - „закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим“ (lex posterior generalis non derogat priori speciali).
У зв`язку з цим позивач вважає, що у цій справі має застосовуватися норма п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1734-VIII, яка є спеціальною та пізнішою в часі нормою по відношенню до п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Наведені вище доводи позивача є помилковими, а тому суд не погоджується з такими доводами з наступних міркувань.
Колізія норм права - це протиріччя (суперечності) або невідповідність між нормами права у нормативно-правових актах, що регулюють одні й ті самі суспільні відносини.
Логічно-граматичний аналіз вищезгаданих норм права дає підстави стверджувати про те, що обидві зазначені вище норми права регулюють одні і ті ж правовідносини (щодо відповідальності за прострочення споживачем (позичальником) обов`язків за договором про споживчий кредит), вказуючи на звільнення споживача (позичальника) від відповідальності у виді сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором споживчого кредиту, проте вказують на різні періоди часу їх застосування, що співпадають лише частково. Тобто, зазначені норми права, що містяться у ЦК України (кодексі) та Законі №1734-VIII (первинному законі) частково мають різний зміст.
Разом з тим, частиною другою статті 4 ЦК України закріплено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України.
У своєму рішенні від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що згідно з частиною другою статті 6, частиною другою статті 19 Конституції України прийняття спеціального закону має відбуватися у спосіб, передбачений абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу (ЦК України), за яким, якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення до нього змін. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Кодексу.
Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу.
Спираючись на вищезгадану позицію КСУ, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 зроблено такий правовий висновок: якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.
З огляду на викладене вище, доводи позивача про те, що за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, не грунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки у випадку, коли таке прострочення тривало після 24.01.2024, однак у період дії в Україні воєнного стану, то застосовується норма пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, в силу приписів якої позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки у розмірі 10000,00 грн задоволенню не підлягають.
Отже, позов слід задовольнити частково.
Щодо розподілу судових витрат.
Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, сплачений ним згідно платіжної інструкції № СЦ00057108 від 26.11.2025.
Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 78,45% від заявленої суми (36400 грн х 100% / 46400 грн), то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1900,37 грн (2422,40 грн х 78,45%).
На підставі наведеного вище, статей 207, 525, 526, 629, 638, 1054, 1055, п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, положень Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію» та керуючись статтями 12, 13, 89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 273-275, 279-281, 351-355 ЦПК України, суд - 
у х в а л и в:
1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за Кредитним договором №23.01.2025-100001178 від 24.01.2025 у сумі 36400,00 (тридцять шість тисяч чотириста) гривень. 
3. У решті позовних вимог – відмовити. 
4. Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» сплачений судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1900,37 грн (одна тисяча дев`ятсот гривень 37 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833, п/р НОМЕР_2 .
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя:	  	В.  А.  Наумчук