ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3343/25	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року, суддя першої інстанції Мусієнко О.О., повний текст складено 03.11.2025
у справі № 916/3343/25
за позовом: Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області
до відповідача: Приватного акціонерного товариства Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями «Компанія Трансмарина», смт. Овідіополь Одеської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, м. Одеса
про стягнення 20 381 грн 53 коп.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
19.08.2025 Державне підприємство “Морський торговельний порт “Чорноморськ”, м.Чорноморськ Одеської області звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями “Компанія Трансмарина”, смт. Овідіополь Одеської області основної заборгованості за договором оренди у розмірі 2058 грн 58 коп. та за договором про відшкодування – 2 217 грн 60 коп., а також штрафних санкцій за договором оренди: пені у розмірі подвійної ставки НБУ на суму 332 грн 06 коп., інфляційного збільшення у розмірі 368 грн 75 коп., 3% річних у розмірі 111 грн 02 коп. та штрафних санкцій за договором про відшкодування: пені у розмірі подвійної ставки НБУ на суму 356 грн 10коп., інфляційного збільшення у розмірі 301 грн 85 коп., 3% річних у розмірі 119 грн 15 коп., а також штрафу у розмірі 14 516 грн 42 коп., що разом складає 20 381 грн 53 коп.; стягнення судових витрат у вигляді сплаченого судового збору. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди укладеного 19.05.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, м.Одеса та Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями “Компанія “Трансмарина”, смт. Овідіополь Одеської області у вигляді акціонерного товариства закритого типу в частині оплати орендної палати за користування майном з червня 2022 року та по теперішній час.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2025 відкрито провадження у справі №916/3343/25, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, залучено до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, м.Одеса в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року у справі №916/3343/25 відмовлено у задоволенні позову повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки договір оренди закінчився 30.04.2021, то позивач мав право нараховувати відповідачу орендну плату до дати закінчення договору – тобто, до 30.04.2021 включно. Як вбачається із розрахунку заборгованості з орендної плати, доданого позивачем до позову, позивачем нараховано орендну плату за період з травня 2023 року по лютий 2024 року, тобто, вже після закінчення строку договору, що є підставою для відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі № 916/3343/25 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з Приватного акціонерного товариства Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями «Компанія Трансмарина», смт. Овідіополь Одеської області на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області основну заборгованість за договором оренди у розмірі 2 058 грн 58 коп., та за договором про відшкодування 2 217 грн 60 коп., а також штрафні санкції за договором оренди: пеню у розмірі подвійної ставки НБУ на суму 332 грн 06 коп., інфляційного збільшення у розмірі 368 грн 75 коп., 3% річних у розмірі 111 грн 02 коп., та штрафні санкції за договором відшкодування: пеню у розмірі подвійної ставки НБУ на суму 356 грн 1 коп., інфляційного збільшення у розмірі 301 грн 85 коп., 3% річних у розмірі 119 грн 15 коп., а також штрафу у розмірі 14 516 грн 42 коп., що разом складає 20 381 грн 53 коп. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, зазначив, що суд першої інстанції невірно встановив, що строк дії договору оренди закінчився 30.04.2021 (включно) у зв`язку зі спливом строку, на який він був укладений (з урахуванням минулих пролонгацій), виходячи з чого, суд дійшов неправильного висновку, що позивач мав право нараховувати відповідачу орендну плату до дати закінчення договору, тобто, до 30.04.2021 включно. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції, встановлюючи обставини строку дії договору оренди, не врахував, по-перше, відсутність заяви однієї із сторін про припинення цього договору, належне виконання орендарем умов цього договору до початку воєнного стану та порушення умов договору оренди вже під час воєнного стану, та по-друге, що відповідач виконував взяті на себе зобов`язання за договором оренди та вчасно сплачував орендну плату та останнім платежем відповідача була оплата рахунку №АН/1021 від 31.01.2022 року – орендний платіж за січень 2022 року, що підтверджується платіжним дорученням віл 11.02.2022 №ЦБ000001492.
Тобто, апелянт вважає, що фактичні обставини справи свідчать про те, що договір оренди був чинний після 30.04.2021, так як орендар продовжував користуватись орендованим майном, бо в матеріалах справи відсутній акт повернення майна та сплачувати за це орендну плату, що підтверджується платіжним дорученням.
Наступним платежем мала бути орендна плата за лютий 2022 року, однак, згодом відповідач був звільнений від орендної плати в силу пункту 3 пункту 1 Постанови №634, згідно якого на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 травня 2022 року, за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене, зокрема, на території Одеської області. 
Скаржник звертає увагу, що, починаючи з червня 2022 року, відповідач не здійснив сплати орендної плати за користування майном по теперішній час, що і встановив суд першої інстанції, однак при цьому дійшов помилкового висновку про безпідставність стягнення заборгованості.
Таким чином, враховуючи відсутність заяви однієї із сторін про припинення цього договору, належне виконання орендарем умов цього договору до початку воєнного стану та порушення умов договору оренди вже під час воєнного стану, а також, беручи до уваги положення підпункту 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022, спірний договір оренди вважається продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.
Крім іншого, скаржник зазначає, що, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 03.06.2020 у справі № 916/1666/20, суд першої інстанції не врахував, що предметом позову по цій справі були вимоги про усуненні перешкод в користуванні майном. Натомість, у даній справі, яка розглядається, предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року у справі №916/3343/25, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/3343/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 20381 грн 53 коп.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року у справі №916/3343/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року у справі №916/3343/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

19.05.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, м.Одеса, як орендодавцем, та Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями “Компанія “Трансмарина”, м.Овідіополь Одеської області у вигляді акціонерного товариства закритого типу, як орендарем, укладено договір оренди №5/32 нерухомого майна, що належить до державної власності, п. 1.1. якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину виробничого майданчика п`ятого терміналу (поромний комплекс), загальною площею 28, 0 кв.м. (далі – майно) за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, 5-й термінал, що знаходиться на балансі Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт”, м.Чорноморськ Одеської області (далі – балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена Приватним підприємством “Фірма Інтерправосервіс” на 05.02.2009 і становить 99 920 грн. 
У відповідності до п. 1.2. договору майно передається в оренду з метою: для здійснення, як офісного приміщення (розміщення транспортних підприємств з перевезення вантажів). 
Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. 
Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами), та п. 19 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, який затверджено наказом Фонду державного майна України від 16.05.2007 №768, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2007 за № 6047/13871 – і становить без ПДВ за пропозицією орендаря як єдиного заявника: – 1 525, 00 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. п. 3.1., 3.3. договору). 
За положеннями п. 3.5. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 70 % надсилається орендарем орендодавцеві та балансоутримувачу.
У відповідності до п. 3.6. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. 
Згідно з п. 3.7. договору за ініціативою орендодавця стягнення заборгованості з орендної плати та пені вирішується в судовому порядку.
Відповідно до п. 3.8. договору у разі виникнення заборгованості з орендної плати, поточні платежі, які сплачені за об`єкт оренди насамперед, спрямовуються на погашення заборгованості з орендної плати, яка виникла у минулі періоди, а потім у рахунок поточних платежів.
Пунктом 8.2 договору передбачено, що орендодавець та балансоутримувач мають право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору, стягнення збитків щодо заборгованості з орендної плати, пені, неустойки, його розірвання в разі погіршення стану об`єкту оренди, а також його втрати (повної або часткової) внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.
Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Згідно з п. 10.1 договору цей договір укладено строком на один рік.
Пунктом 10.4 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженого управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін. 
Чинність цього договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6. договору). 
Відповідно до п. 10.10 договору майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту покладається на орендодавця.
Договір № 5/32 від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності, підписаний орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем.
19.05.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, м.Одеса як орендодавцем та Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями “Компанія “Трансмарина”, смт Овідіополь Одеської області у вигляді акціонерного товариства закритого типу, як орендарем, було укладено акт приймання-передачі державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт”, м.Чорноморськ Одеської області від 19.05.2009 укладеного з Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями “Компанія “Трансмарина”, смт. Овідіополь Одеської області у вигляді акціонерного товариства закритого типу, який підписано орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем. 
Пунктом 1 вказаного акту передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину виробничого майданчика п`ятого терміналу (поромний комплекс), загальною площею 28, 0 кв.м. (далі – майно) за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, 5-й термінал, що знаходиться на балансі Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт”, м.Чорноморськ Одеської області (далі – балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП “Фірма Інтерправосервіс” на 05.02.2009 і становить 99 920 грн. 
У відповідності до п. 2 акту майно передається в оренду з метою: для здійснення, як офісного приміщення (розміщення транспортних підприємств з перевезення вантажів). 
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, як орендодавцем, та Приватним акціонерним товариством “Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями “Компанія Трансмарина”, смт. Овідіополь Одеської області як орендарем, укладалися договори від 06.04.2010, 07.08.2012, 20.05.2013, 30.04.2014, 05.05.2015 про внесення змін до договору оренди від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності.
У відповідності до п. 1. договору 5/32 від 07.08.2012 про внесення змін до договору оренди від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: відкритий технічний майданчик п`ятого терміналу (поромний комплекс), інв. № 4641 (далі – майно), загальною площею 28, 0 кв.м., що розташований за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, 5-й термінал та знаходиться на балансі Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт” (далі – балансоутримувач), вартість якого визначена згідно до незалежної оцінки вартості об`єкту оренди, що була проведена ПП “Аркада-Юг” на 20.06.2012 і становить 15 168 грн. 
Згідно з п. 2 договору 5/32 від 07.08.2012 про внесення змін до договору оренди від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою КМУ від 27.12.2006 № 1846) і становить без урахування ПДВ за пропозицією єдиного заявника за базовий місяць розрахунку червень 2012: 232 грн 09 коп. 
Договір 5/32 від 07.08.2012 про внесення змін до договору оренди від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності підписано орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем.
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, м.Одеса, як орендодавцем та Приватним акціонерним товариством “Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями “Компанія Трансмарина”, смт. Овідіополь Одеської області, як орендарем, 07.08.2012 було укладено акт приймання-передачі державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт”, м.Чорноморськ Одеської області від 19.05.2009, укладеного з орендарем Приватним акціонерним товариством “Спільне українсько-російське підприємство з іноземними інвестиціями “Компанія Трансмарина”, смт. Овідіополь Одеської області, який підписано орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем. 
Пунктом 1 вказаного акту передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: відкритий технічний майданчик п`ятого терміналу (поромний комплекс), інв. № 4641 (далі – майно), загальною площею 28,0 кв.м., що розташований за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, 5-й термінал та знаходиться на балансі Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт”, смт. Овідіополь Одеської області (далі – балансоутримувач), вартість якого визначена згідно до незалежної оцінки вартості об`єкту оренди, що була проведена ПП “Аркада-Юг” на 20.06.2012 і становить 15 168 грн. 
У відповідності до п. 2 акту майно передається в оренду з метою: офісне приміщення (розміщення транспортних підприємств з перевезення вантажів). 
Договорами про внесення змін до договору оренди від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності від 06.04.2010, 07.08.2012, 20.05.2013, 30.04.2014, 05.05.2015 продовжувався термін дії договору. 
На підставі договору від 05.05.2015 про внесення змін до договору оренди від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності, продовжено строк дії цього договору до 30.04.2016 включно. 
02.11.2009 між Державним підприємством “Іллічівський морський торговельний порт ”, смт. Овідіополь Одеської області, як балансоутримувачем, та Спільним українсько-російським підприємством з іноземними інвестиціями “Компанія “Трансмарина”, смт. Овідіополь Одеської області у вигляді акціонерного товариства закритого типу, як орендарем, був укладений договір №781-0 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі – договір), п. 1.1. якого передбачено, що балансоутримувач “Іллічівський морський торговельний порт”, смт. Овідіополь Одеської області забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт частини виробничого майданчика, що знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, 5 термінал, загальною площею 164028 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується частиною виробничого майданчика, загальною площею 28,0 кв.м., експертною вартістю 99 920 грн. Орендований майданчик використовується для розміщення офісного контейнера. 
У відповідності до п. 2.1.2 договору балансоутримувач будівлі зобов`язується забезпечити надання орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами. 
Орендар зобов`язується не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату в розмірі 36 грн 29 коп. з урахуванням ПДВ на рахунок балансоутримувача за санітарне обслуговування, технічне обслуговування майданчика, на ремонт відповідно відновної вартості майданчика, а також за комунальні послуги згідно з додатком. Розмір вищезгаданих витрат та послуг може бути переглянутий балансоутримувачем в однобічному порядку у випадку зміни державних цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2.3 договору).
Згідно з п. 5.1. договору даний договір набуває чинності від дня його укладання сторонами, але регламентує взаємовідносини між сторонами з 19.05.2009 відповідно до договору № 5/32 згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України.
Договір від 02.11.2009 №781-0 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю підписано балансоутримувачем та орендарем.
Держаним підприємством “Морський торговельний порт “Чорноморськ”, м.Чорноморськ Одеської області були складені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АН/1 413 від 31.05.2023 на суму з ПДВ 491, 75 грн, № АН/1 622 від 30.06.2023 на суму з ПДВ 495, 68 грн, № АН/1 756 від 31.07.2023 на суму з ПДВ 492, 71 грн, № АН/1 939 від 31.08.2023 на суму з ПДВ 485, 81 грн, № АН/2 108 від 30.09.2023 на суму з ПДВ 488, 23 грн, № АН/2 326 від 31.10.2023 на суму з ПДВ 492, 15 грн, № АН/2 621 від 30.11.2023 на суму з ПДВ 494, 60 грн, № АН/2 870 від 31.12.2023 на суму з ПДВ 498, 06 грн, № АН/370 від 31.01.2024 на суму з ПДВ 500, 05 грн, № АН/774 від 29.02.2024 на суму з ПДВ 501, 55 грн. 
Зі змісту вказаних актів вбачається, що вони складені на підставі договору № 5/32 від 19.05.2009; послуга – оренда нерухомого майна. 
Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідачем не підписані. 
Державним підприємством “Морський торговельний порт “Чорноморськ”, м.Чорноморськ Одеської області були виставлені відповідачу рахунки № АН/1 413 від 31.05.2023 на суму з ПДВ 491, 75 грн, № АН/1 622 від 30.06.2023 на суму з ПДВ 495, 68 грн, № АН/1 756 від 31.07.2023 на суму з ПДВ 492, 71 грн, № АН/1 939 від 31.08.2023 на суму з ПДВ 485, 81 грн, № АН/2 108 від 30.09.2023 на суму з ПДВ 488, 23 грн, № АН/2 326 від 31.10.2023 на суму з ПДВ 492, 15 грн, № АН/2 621 від 30.11.2023 на суму з ПДВ 494, 60 грн, № АН/2 870 від 31.12.2023 на суму з ПДВ 498, 06 грн, № АН/370 від 31.01.2024 на суму з ПДВ 500, 05 грн, № АН/774 від 29.02.2024 на суму з ПДВ 501, 55 грн. 
Зазначені акти та рахунки позивач направив відповідачу засобами поштового зв`язку, про що свідчать додані до позовної заяви описи вкладення, список згрупованих поштових відправлень, накладні АТ “Укрпошта”. 
Державним підприємством “Морський торговельний порт “Чорноморськ”, м.Чорноморськ Одеської області були складені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Пр/744 від 29.02.2024 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/426 від 31.01.2024 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2919 від 31.12.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2636 від 30.11.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2297 від 30.10.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2095 від 30.09.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1907 від 31.08.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1 710 від 31.07.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1586 від 30.06.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1358 від 31.05.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн. 
Зі змісту вказаних актів вбачається, що вони складені на підставі договору № 781-о від 02.11.2009; послуга – відшкодування експлуатаційних витрат, електроенергія, відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна (частина виробничого майданчика) та надання комунальних послуг. 
Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідачем не підписані. 
Державним підприємством “Морський торговельний порт “Чорноморськ”, м.Чорноморськ Одеської були виставлені відповідачу рахунки № Пр/744 від 29.02.2024 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/426 від 31.01.2024 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2919 від 31.12.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2636 від 30.11.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2297 від 30.10.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/2095 від 30.09.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1907 від 31.08.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1 710 від 31.07.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1586 від 30.06.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн, № Пр/1358 від 31.05.2023 на суму з ПДВ 221, 76 грн. 
Зазначені акти та рахунки позивач направив відповідачу засобами поштового зв`язку, про що свідчать додані до позовної заяви описи вкладення, список згрупованих поштових відправлень, накладні АТ “Укрпошта”. 
Позивачем до позовної заяви додано розрахунок плати за оренду державного нерухомого майна, наданого в оренду відповідачу, яке знаходиться на балансі позивача, який погоджений заступником начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та підписаний генеральним директором відповідача.
Позивачем також долучено розрахунок плати за оренду державного нерухомого майна до договору оренди від 19.05.2009, укладеного із відповідачем, який погоджений першим заступником начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та підписаний генеральним директором відповідача. 
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, у розмірі 20 381 грн 53 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
В силу ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду (ст. 251 Цивільного кодексу України).
В силу ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України “Про оренду державного та комунального майна”.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна зі сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна – за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна зі сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.
Положення договору чи то дії сторін, учасників господарських правовідносин не можуть суперечити вимогам законодавства, яке має вищий пріоритет. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18.07.2023 у справі № 914/1728/22.
Орендоване майно є державним, на такі правовідносини поширюється, серед іншого, також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у відповідній редакції), який регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна підприємств, установ та організацій, що перебувають у державній власності, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває у державній власності.
На час укладення між сторонами цієї справи договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 19.05.2009 №5/32 діяли положення Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна.
За положеннями ч. 1, 3, 4 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” в тій редакції орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Частиною 5 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передбачено, що порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається представницьким органом місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 3 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (в редакції чинній на момент укладання договору оренди), до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно. 
Згідно з п. п. 4, 5 Методики розрахунку орендної плати за державне майно, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 №630, до плати за оренду іншого окремого індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладеного договору зобов`язується надавати орендарю балансоутримувач. Відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна (у тому числі місць загального користування та прибудинкової території) та надання комунальних послуг орендарю здійснюється відповідно до договору, укладеного між балансоутримувачем та орендарем, примірна форма якого затверджується Фондом державного майна.
Частиною 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №2269-XII від 10.04.1992, який був чинним станом на момент укладення між сторонами договору оренди, визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Системний аналіз вищевикладених приписів законодавства дозволяє зробити висновок, що для продовження дії договору оренди необхідна була наявність таких юридичних фактів: продовження користування орендарем орендованим майном та відсутність своєчасного письмового повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.
Положення договору чи то дії сторін, учасників господарських правовідносин не можуть суперечити вимогам законодавства, яке має вищий пріоритет.
03.10.2019 Верховною Радою України було прийнято Закон України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ, у пункті 1 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” якого було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).
Водночас, згідно з п. 5 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ від 03.10.2019 з дня введення в дію цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України “Про оренду державного та комунального майна” № 2269-XII від 10.04.1992.
Закон України “Про оренду державного та комунального майна” № 157-ІХ від 03.10.2019 опублікований в офіційному друкованому виданні “Голос України” 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, а відтак, саме з цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком окремих норм, наведених у розділі “Прикінцеві та перехідні положення”).
За загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (ч. 1 ст. 5 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 2 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
Отже, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України “Про оренду державного та комунального майна” №2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 має застосовуватися порядок продовження, визначений цим Законом.
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 19.07.2022 у справі № 924/852/21 та від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ від 03.10.2019 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством (ч. 2 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ від 03.10.2019).
Частиною 1 ст. 15 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ від 03.10.2019 передбачено, що право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону мають: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, інші установи і організації, діяльність яких фінансується за рахунок державного або місцевих бюджетів; релігійні організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній; Пенсійний фонд України та його органи; дипломатичні представництва, консульські установи іноземних держав, представництва міжнародних міжурядових організацій в Україні для виконання функцій дипломатичного представництва, консульських і статутних функцій міжнародних міжурядових організацій; орендарі земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом – щодо оренди гідротехнічних споруд, які можуть бути передані в оренду.
В силу ч. 3 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 “Деякі питання оренди державного та комунального майна”, яка набрала чинності 17.06.2020, затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, який визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.
Зокрема, цим Порядком передбачено й процедуру продовження договорів оренди як за результатами проведення аукціону, так і без його проведення у передбачених Законом випадках (пункти 134 - 152).
Відповідно до п. 134 Порядку продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна" випадках.
За приписами п. 143 Порядку орендар, що має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акту приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна. Заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. 
За змістом пункту 144 Порядку передачі майна в оренду після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець протягом десяти робочих днів з дати отримання такої заяви, приймає одне з рішень, передбачених частиною дев`ятою статті 18 Закону.
Рішення про відмову в продовженні договору оренди може бути прийнято у випадках, передбачених статтею 19 Закону, а також у разі невідповідності орендаря вимогам, установленим статтею 4 Закону. Таке рішення оприлюднюється орендодавцем в електронній торговій системі протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення.
У разі прийняття рішення про відмову у продовженні договору оренди на підставі необхідності майна для власних потреб балансоутримувача, здійснюються дії, передбачені пунктом 142 цього Порядку.
Рішення про оголошення аукціону та оголошення про проведення аукціону на продовження договору оренди оприлюднюються орендодавцем в електронній торговій системі протягом десяти робочих днів з дати прийняття такого рішення.
Пункти 145 - 147 Порядку визначають зміст оголошення про проведення аукціону, порядок визначення стартової орендної плати та розміру гарантійного внеску.
Пунктами 148 - 150 Порядку встановлено безпосередньо порядок проведення електронного аукціону, який передбачає можливість участі в ньому як чинного орендаря та реалізації його переважного права на продовження договору оренди в ході аукціону, так і участі інших учасників з метою набуття права оренди щодо об`єкта оренди.
З огляду на вищевказане, місцевим господарським судом правильно зауважено про те, що передбачена цим Порядком процедура продовження договору оренди через аукціон із залученням широкого кола учасників додатково підтверджує висновок про необхідність дотримання встановленого механізму. Зокрема, ця процедура передбачає ухвалення орендодавцем відповідного рішення (протягом десяти робочих днів з дати отримання заяви) про оголошення аукціону або відмову у продовженні договору.
Разом з тим, судова колегія наголошує, що зазначена процедура може бути застосована лише за умови, якщо орендар звернувся до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії. У разі недотримання цієї вимоги настають правові наслідки, визначені пунктом 143 Порядку передачі майна в оренду, а саме, припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, обов`язок орендаря звільнити орендоване приміщення та підписати акт приймання-передачі (повернення з оренди) майна.
Правовий висновок щодо необхідності чіткого розмежування порядку та підстав продовження договорів оренди державного та комунального майна, передбачених нормами Закону України № 2269-XII (чинного до 31.01.2020) і Закону України № 157-ІХ (введеного в дію з 01.02.2020), викладено в постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 05.07.2022 у справі № 909/479/21, від 19.07.2022 у справі № 924/852/21, від 13.12.2022 у справі № 916/4073/21, від 27.12.2022 у справі № 910/21725/21, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 26.09.2024 у справі № 902/489/23. 
Відповідні правові висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 904/5468/23. 
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” №157-ІХ договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Отже, колегія суддів зазначає, що є вірним висновок суду першої інстанції про те, що за змістом наведених вище норм чинного законодавства із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, такий договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін усіх його умов.
В свою чергу, 27.05.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану”.
Відповідно до п. 5 вказаної постанови Кабінету Міністрів України договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються. У разі коли граничний строк для подання заяви про продовження договору оренди припадає на період воєнного стану, цей строк продовжується на строк воєнного стану та три місяці з дати його припинення чи скасування.
Таким чином, договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починаючи з 24.02.2022, автоматично було продовжено за таких умов:
- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;
- відсутнє повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених ст. 19 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”;
- рішення про продовження договорів оренди не прийнято на аукціоні, який оголошено до дати набрання чинності цією постановою.
Отже, автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24.02.2022, за умови, зокрема, що строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2024 у справі № 916/309/23 дійшов висновку, що зміст наведених норм права свідчить про автоматичне продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану. При цьому, для продовження договору оренди на строк до припинення чи скасування воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, окреме рішення орендодавця не вимагається, про що прямо зазначено у пункті 5 Постанови № 634.
Постанова Кабінету Міністрів України №634 застосовується до договорів оренди державного майна: 1) чинних станом на 24.02.2022 року; 2) укладених після 24.02.2022 за результатами аукціонів, що відбулись 24.02.2022; 3) укладених після 24.02.2022 за результатами аукціонів, що відбулися до 24.02.2022.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частинами 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
З матеріалів господарської справи вбачається, що на виконання умов договору оренди №5/32 від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності за актом приймання-передачі від 19.05.2009 та в подальшому за актом приймання-передачі від 07.08.2012 Регіональне відділення фонду Державного майна України по Одеській області передало, а Спільне українсько – російське підприємство з іноземними інвестиціями “Компанія “Трансмарина” у вигляді акціонерного товариства закритого типу прийняло в строкове платне користування державне нерухоме майно, зазначене в п. 1.1. договору, яке обліковується на балансі Державного підприємства “Морський торговельний порт “Чорноморськ”, м.Чорноморськ Одеської області. 
В подальшому, між сторонами було укладено низку договорів про внесення змін до вказаного вище договору, яким, зокрема, строк договору оренди було пролонговано до 30.04.2016 включно на підставі договору від 05.05.2015 про внесення змін до договору оренди від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності. 
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, правовідносини щодо його подальшої пролонгації регламентовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, відсутність у матеріалах справи заяв як Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, м.Одеса, так і відповідача про припинення договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, свідчить про продовження дії такого договору на той самий термін - один рік. 
Таким чином, строк дії договору оренди № 5/32 від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності, продовжувався щороку на той самий термін один рік, отже, був продовжений до 30.04.2021 включно. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди не закінчився станом на 01.07.2020, відтак, правовідносини щодо його подальшої пролонгації регламентовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019. 
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що, оскільки за встановлених господарським місцевим судом обставин, договір оренди вже продовжувався, а відповідач не належить ані до суб`єктів, перелік яких наведений у ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України № 157-ІХ, ані до підприємств, що надають соціально важливі послуги населенню, відповідний договір підлягає продовженню виключно за результатами проведення аукціону й автоматична його пролонгація є неможливою. 
Отже, колегія суддів зазначає, що строк дії договору оренди закінчився 30.04.2021 включно у зв`язку зі спливом строку, на який він був укладений (з урахуванням минулих пролонгацій), а тому, позивач мав право нараховувати відповідачу орендну плату до дати закінчення договору, тобто, до 30.04.2021 включно.
Як вбачається із розрахунку заборгованості з орендної плати, наданого позивачем у позовній заяві, ним нараховано орендну плату за період з травня 2023 року по лютий 2024 року, тобто, вже після закінчення строку договору, що є неприпустимим.
Судова колегія зауважує, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов – неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Водночас, з огляду на припинення дії (чинності) договору оренди № 5/32 від 19.05.2009 нерухомого майна, що належить до державної власності, внаслідок спливу строку дії вказаного договору 30.04.2021, відшкодування експлуатаційних витрат за період після 30.04.2021 не допускається, натомість, відповідні витрати, які були понесені позивачем, можуть бути відшкодовані як збитки, а не як заборгованість за договором оренди. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди у розмірі 20381 грн 53 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Тому також є вірним висновок суду про те, що, оскільки вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу у даному випадку є похідними від вимоги про стягнення основної заборгованості, такі не підлягають задоволенню у зв`язку із відмовою у стягненні основного боргу. 
Щодо доводів апелянта, що відповідач вчасно сплачував орендну плату та останнім платежем відповідача була оплата рахунку за січень 2022, їх судова колегія відхиляє, оскільки проведення відповідної оплати відповідачем в добровільному порядку в жданому випадку не є безумовною підставою для висновку щодо здійсненої за нормами законодавства України процедури пролонгації даного договору оренди.
Доводи скаржника стосовно помилкового посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 03.06.2020 у справі № 916/1666/20 у зв`язку з тим, що предметом позову по цій справі були вимоги про усунення перешкод в користуванні майном, натомість, у даній справі, яка розглядається, предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, судова колегія не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції у судовому рішенні сформулював, посилаючись на судову практику вищої інстанції, загальний підхід до застосування норм права, який має універсальний характер і підлягає застосуванню у всіх спорах, що виникають із договору оренди, незалежно від способу захисту, обраного позивачем.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони вірних висновків суду першої інстанції не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження існування обставин для стягнення з відповідача боргу саме з орендної плати за договором оренди у вищезазначеному розміру є такими, що не відповідають таким стандартам, не підтверджені такими доказами і останній не довів суду належними засобами доказування наявність обставин для у стягнення боргу з відповідача за договором оренди в розмірі 20381 грн 53 коп. 
Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядалося в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року у справі №916/3343/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року у справі № 916/3343/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 року у справі №916/3343/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 04.03.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош