ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15065/25	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я. 	
Провадження № 22-ц/817/406/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря - Хоміцька С.О. 
та сторін: представника заявника — адвоката Магдич О.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Гураля Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/15065/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп», інтереси якого представляє адвокат Магдич Ольга Олександрівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року, постановлену суддею Герчаківською О.Я., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И В:
у липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» (далі – ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп») звернулося в суд із заявою, в якій просить замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні ВП № 50043584, залучивши замість стягувача ОСОБА_2 - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 10, код ЄДРПОУ 41240530).
Заява обґрунтована тим, що на виконанні в Тернопільському міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільський МВ ДВС) перебуває виконавче провадження № 50043584 про стягнення з ОСОБА_1 в користь AT «Укрсоцбанк» боргу в сумі 1 094 400,02 грн та 11 344,00 грн судових витрат в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом міста Києва 31 грудня 2014 року у справі № 755/27099/14-ц.  Борг виник на підставі договору, укладеного між AT «Укрсоцбанк» як кредитором та ОСОБА_3 , як боржником про надання невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року.
26 червня 2014 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 729/14 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379 в сумі 1 094 400,02 грн, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 11 344,00 грн.
Виконавче провадження ВП № 50043584 відкрите за виконавчим листом № 755/27099/14-ц, виданим 31 грудня 2014 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 729/14 від 26 червня 2014 року.
01 лютого 2019 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області прийнято виконавче провадження ВП № 50043584 з виконання виконавчого листа № 755/27099/14- ц від 31 грудня 2014 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 1 094 400,02 грн та сплачених судових витрат 11 344,00 грн. Станом на 06 грудня 2024 року виконавче провадження зупинено до заміни вибулої сторони правонаступником.
09 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», як фактором, укладено Договір факторингу, за яким у порядку та на умовах, визначених цим Договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за Договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-379 від 29 лютого 2008 року, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянином України ОСОБА_1 .
Отже, вказаний договір є договором факторингу, з укладенням такого договору відбулася заміна кредитодавця на іншу юридичну особу - ТОВ «ФК «Ел .Ен.Груп».
09 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», як первісним кредитором, та ОСОБА_2 , як новим кредитором, укладено Договір про відступлення права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги на підставі Договору невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 серпня 2019 року за заявою ОСОБА_2 , постановлено замінити сторону виконавчого провадження – стягувача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» його правонаступником - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заміна сторони в рамках виконавчого провадження ВП №50043584 відбулась на підставі правонаступництва прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», як кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року на підставі договору про відступлення права вимоги № 09-04/19-2 від 09 квітня 2019 року.
Водночас договір № 09-04/19-2 від 09 квітня 2019 року був визнаний недійсним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/6730/22 (провадження № 2/752/677/25) від 29 січня 2025 року. Дане рішення не оскаржувалось та набуло законної сили, 07 березня 2025 року (посилання для перевірки:https ://rev cstr. court, gov .ua/Re view/ НОМЕР_2 ).
Оскільки договір про відступлення права вимоги, укладений 09 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_2 визнано недійсним, реальним стягувачем за спірним виконавчим листом є ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 10, код ЄДРПОУ 41240530).
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні - ВП № 50043584 з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ел. Ен. Груп» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 10, код ЄДРПОУ 41240530) – відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп», інтереси якого представляє адвокат Магдич О.О. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області області від 01 грудня 2025 року та постановити ухвалу про заміну сторони стягувача виконавчому провадженні №50043584 шляхом залучення замість попереднього стягувача ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви, виснував, що перехід прав вимоги від АТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» не підтверджено належними і допустимими доказами. Разом з тим, заявником на підтвердження здійснення розрахунку за договором факторингу від 09 квітня 2019 року надано платіжне доручення № 447 від 09.04.2019 про передачу коштів від ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» на користь AT «Укрсоцбанк». При цьому у графі «призначення платежу» дослідженого судом платіжного доручення № 447 від 09.04.2019 дослівно вказано : «Опл.зг.дог.факторингу б/н від 09.04.2019 р. за дог.невіднов.кред.лінії №770/11-379 від 29.02.08, боржник ОСОБА_1 БезПДВ»
Під час численних судових засідань ні у заявника, ні у представника боржника ОСОБА_4 адвоката Гураля Р.В. не виникало жодних сумнівів, що призначення платежу за платіжним дорученням № 447 від 09.04.2019 на суму 9000,00 грн., зокрема дата платежу, сума платежу на призначення платежу повністю узгоджується із змістом договору факторингу б/н від 09.04.2019.
Також, на підтвердження факту отримання коштів AT «Укрсоцбанк» (Клієнт) від ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» (Фактор) згідно умов договору факторингу від 09 квітня 2019 року бyла долучена довідка банку № 51945-56/2025 від 20 листопада 2025 року видана на запит ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп».
Дана довідка № 51945-56/2025 є додатковим доказом, який не замінює а доповнює доказове значення платіжного доручення № 447 від 09.04.2019 про передачу коштів від ТОВ ФК «Ел.Ен.Груп» на користь AT «Укрсоцбанк».
Проте, у оскаржуваній ухвалі Тернопільського міськрайонного суду від 01.12.2025 вказується, що суд не приймає довідку банку про проведені розрахунку № 51945-56/2025 від 20 листопада 2025 року, оскільки довідка не є платіжним документом. Однак дана довідка не суперечить, а повністю узгоджується із дослідженим судом платіжним документом і не подавалась суду з метою замінити доказове значення платіжного документу.
Крім того, суд в оскаржуваній ухвалі з посиланням на норму ч.6 ст. 95 ЦПК України відхиляє дане платіжне доручення, оскільки оригіналу платіжного доручення № 447 від 09.04.2019 не надано. Проте ч.6 ст. 95 ЦПК підлягає застосуванню виключно у тому випадку, коли оригінал документу витребовуваний, однак не наданий суду, чого в даному випадку судом зроблено не було.
Разом з тим, вказують, що оригінал платіжного доручення № 447 від 09.04.2019 про передачу коштів від ТОВ ФК «Ел.Ен.Груп» на користь AT «Укрсоцбанк», який містив би оригінальний відтиск чорнильної печатки банку про проведення платежу не існує та не може існувати, оскільки платіжний документ оформлений, як електронне платіжне поручення в системі «Клієнт-Банк».
Щодо прийняття як доказу електронних платіжних документів, то вказують, що електронний платіжний документ при наявності всіх реквізитів, встановлених правовими нормами, підтверджує здійснення платежу.  Підтвердження відповідності електронної форми платіжного доручення його оригіналу, який прийнятий в платіжні системи «клієнт-банк» та «клієнт-Internet-банк», не вимагає додаткового засвідчення банком (вчинення підтверджуючого напису, підпису, скріплених відтиском печатки). Саме такий правовий висновок сформований у постанові ВС КАС від 28 липня 2022 року у справі № 380/5389/20.
Крім того, судом з`ясовано і сторонами не заперечувалось, що на даний час стягувачем ВП № 50043584 є ОСОБА_2 вона не є первісним кредитором та набула право на стягнення даного боргу на підставі двох послідовних переходів права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року, а саме :
1. договору факторингу укладеного 09 квітня 2019 року між AT «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп»;
2. договору про відступлення права вимоги № 09-04/19-2 укладеного 09 квітня 2019 року між ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_2 .
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 серпня 2019 року у справі №607/16147/19, яка була залишена без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 2 вересня 2019 року, заяву ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження, задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження стягувача – Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» його правонаступником – ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.  Заміна сторони в рамках виконавчого провадження ВП № 50043584 відбулася на підставі правонаступництва прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», як кредитора з договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року на підставі договору про відступлення права вимоги № 09-04/19-2 від 09 квітня 2019 року між ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_2 .
Таким чином, постановляючи 05 серпня 2019 року ухвалу про заміну сторони виконавчою провадження ВП № 50043584, суд уже досліджував питання переходу права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року від первісного кредитора АТ«Укрсоцбанк» до наступних кредиторів - ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_2 та визнав належність та достатність повноважень ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» та передачу права спірної вимоги до ОСОБА_2 .
У зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони стягувача суперечить ухвалі від 05 серпня 2019 року, яка не скасована та продовжує перебувати у законній силі.
Таке судове рішення суперечить принципу преюдиції та правової визначеності.
Представник ОСОБА_4 — адвокат Гураль Р.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що висновки суду про те, що платіжна інструкція № 447 від 09 квітня 2019 року є неналежним доказом ґрунтуються на принципах змагальності та оцінки доказів поза розумним сумнівом.
Заявником до матеріалів справи була подана паперова копія платіжної інструкції. При цьому, представником ОСОБА_4 - адвокат Гураль Р.В. в судовому засіданні 10 жовтня 2025 року заявлено про визнання такого доказу недопустимим з огляду на встановлений спеціальний порядок засвідчення електронних платіжних документів. Вказане підтверджується протоколом судового засідання від 10.10.2025.
Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Таким чином, вказана копія була поставлена представником ОСОБА_1 під сумнів, однак заявник не надав суду оригіналу платіжної інструкції. Більше того, представник заявника стверджувала про відсутність оригіналу платіжної інструкції і дане твердження нею також зазначене в апеляційній скарзі.
Вказують, що за твердженням заявника платіж було здійснено в системі «клієнт-банк» може означати наявність електронного платіжного документу, який міг бути наданий суду у встановленому порядку саме як електронний доказ. Однак заявником цього зроблено не було, натомість ним було подано інший документ – довідку отримувача коштів, яку суд першої інстанції також вмотивовано не взяв до уваги.
Таким чином, виходячи із принципу змагальності заявник не довів здійснення оплати за договором факторингу, відповідно суд правильно відмовив у задоволенні заяви.
Також, безпідставним та необґрунтованим є твердження апеляційної скарги про незастосуванням судом преюдиції, встановленої в ухвалі Тернопільськогоміськрайонного суду Тернопільської області від 05.08.2019 у справі №607/16147/19, якою замінено сторону виконавчого провадження стягувача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» його правонаступником ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 .В ухвалі від 05.08.2019 у справі №607/16147/19, оскільки судом встановлено виключно факт укладення 09.04.2019 між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» договору факторингу, згідно умов якого АТ «Укрсоцбанк» передано право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379. Обставини оплати за вказаним договором судом не досліджувалися і не встановлювалися. Обставини правонаступництва між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» також не досліджувалися.
Твердження представника заявника про те, що такий факт досліджувався, тому що: «..в протилежному випадку, право вимоги не могло перейти від ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» до наступного кредитора ОСОБА_2 » є необґрунтованим припущенням.
Відповідно до висновків суду у справі №607/16147/19 право вимоги до ОСОБА_2 перейшло не від ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп», а від АТ «Укрсоцбанк».
Враховуючи викладене прошу в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2025 у справі №607/15065/25 залишити без змін.
У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» адвоката Магдич О.О. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених у ній та просиила її задовольнити
Представник ОСОБА_1 - адвокат Гураль Р.В. в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив ухвалу суду залишити без змін.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні - ВП № 50043584 з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ел. Ен. Груп», суд першої інстанції виходив з того що, перехід прав вимоги від Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ТОВ «Ел. Ен. Груп» не підтверджено належними та допустимими доказами.
З таким висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої та другої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з частинами першою, другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. (частини перша, друга та п`ятастатті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги (див. постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 2-2830/10).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року по справі №0809/5034/2012.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковість виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувачу у виконавчому провадженні.
При цьому, відповідно до положень ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).
Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора.
Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.
Обставина непередання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора.
Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.
Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва).
Зазначені вимоги випливають з різних правових підстав та не є взаємозалежними.
Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження № 14-308цс18).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, дослідивши і надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 09 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», як Клієнтом, та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», як Фактором, укладено Договір факторингу, за яким у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за Договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-379 від 29 лютого 2008 року, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянином України ОСОБА_1 .
Згідно з п. 1.2. Договору факторингу за Основним договором відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до Основного договору в сумі 75 005,60 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладення цього Договору становить 1 998 459,56 грн; право вимоги сплати процентів за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором, нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього Договору, в сумі 92 949,57 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання цього Договору становить 2 476 561,17 грн, а також право вимоги сплати процентів за користування кредитом, нарахованих у майбутньому; право вимоги сплати пені в сумі 5 955 816,40 грн.
За змістом п. 1.3. Договору факторингу права грошової вимоги вважаються відступленими Фактору в день підписання цього Договору після отримання грошових коштів від Фактора. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до Фактора останній стає кредитором по відношенню до Боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку Фактора або Клієнта або підписання будь-яких документів.
Пунктом 3.2. Договору факторингу визначено, що Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнта грошові кошти в розмірі не менше ніж 9000,00 грн без ПДВ шляхом перерахування в день підписання цього Договору на рахунок № НОМЕР_3 у АТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, код ЄДРПОУ 00039019.
Фактор зобов`язується передати в розпорядження Клієнта грошові кошти за придбані права грошової вимоги в порядку, строки і в розмірах, передбачених п. 3.2. цього Договору (п. 4.2. Договору).
На підтвердження здійснення оплати за цим Договором факторингу, представником заявника надано копію Платіжної інструкції № 447 від 09 квітня 2019 року на суму 9 000 гривень 00 копійок та довідку АТ «Сенс Банк» за вихідним номером 51945-56/2025 від 20 листопада 2025 року.
Так, з платіжного доручення № 447 від 09 квітня 2019 року про перерахування на рахунок АТ «Укрсоцбанк» коштів в сумі 9000 грн, вбачається, що платник є ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп», отримувач АТ «Укрсоцбанк», призначення платежу: оплата згідно договору факторингу б/н від 09.04.19 за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року, боржник ОСОБА_1 . Крім цього, є відмітка Приватбанку про проведення вказаної операції 09.04.2019 о 12:18:00 (а.с.59).
Також, як вбачається із довідки АТ «Сенс Банк» за вихідним номером 51945-56/2025 від 20 листопада 2025 року, що АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ«Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк», підтверджує, що 09 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», як Клієнтом, та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», як Фактором, укладено Договір факторингу, за яким у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор 09 квітня 2019 року передав грошові кошти в розпорядження клієнта в сумі 9000, 00 гривень, а клієнт відступив факторові свої права грошової вимоги до боржника за Договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-379 від 29 лютого 2008 року, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянином України ОСОБА_1 (а.с.72).
Судом першої інстанції вказані докази не взяті до уваги, оскільки оригіналу платіжної інструкції не було надано, а довідка не може замінити собою платіжний документ.
Разом з цим, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
З матеріалів справи видно, що представник ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» надала суду копію платіжного доручення № 447 від 09.04.2019, належним чином завіреного із зазначенням дати такого засвідчення.
Під час розгляду в суді першої інстанції представник боржника ОСОБА_1 адвокат Гураль Р.В., а також і в суді апеляційної інстанції не заявляв клопотання про витребування оригіналу вказаного платіжного доручення. Більше того, під час численних судових засідань ні у заявника, ні у представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Гураля Р.В. не виникало жодних сумнівів, що призначення платежу, дата і сума платежу за платіжним дорученням № 447 від 09.04.2019 на суму 9000 грн не узгоджується зі змістом договору факторингу б/н від 09.04.2019, тому суд з власної ініціативи не витребовував оригіналу платіжного доручення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено відступлення права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29 лютого 2008 року від первісного кредитора АТ«Укрсоцбанк» до наступного кредитора - ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп», що є підставою для задоволення заяви ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та необхідність заміни стягувача у виконавчому провадженні №50043584 з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «Ел.Ен.Груп».
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення суду і ухвалення нового про задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування ухвали суду щодо відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні - ВП № 50043584.
Із квитанції №9K67-R9MD-716E від 05.02.2026 видно, що ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», за апеляційний розгляд скарги, сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн.
За таких обставин, з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» в розмірі 3328,00 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп», інтереси якого представляє адвокат Магдич Ольга Олександрівна, задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП № 50043584 задовольнити.
Замінити стягувача з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в подальшому заміненого на ОСОБА_2 , на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» (місцезнаходження: вул. Михайла Грушевського, буд. 10, м. Київ, код ЄДРПОУ 41240530) у виконавчому провадженні ВП №50043584 з примусового виконання виконавчого листа № 755/27099/14-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 31 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь AT «Укрсоцбанк» боргу в сумі 1 094 400,02 грн та 11 344 грн судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» 3328,00 грн сплаченого судового збору за суд апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення виготовлено 20 березня 2026 року.
Головуюча       Н.М. Храпак

Судді:       Б.О. Гірський

О.З. Костів