Справа № 134/979/21
1-кп/134/16/2026
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Крижопіль кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2021 за № 12021020190000048, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою:  АДРЕСА_2 , громадянки України, з повною загальною середньою освітою, яка не працює, незаміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судима:
- 24.12.2012 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 104, ст. 76 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;
- 24.09.2013 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. 26.12.2016 року ухвалою Мелітопольського міського суду Запорізької області на підставі ст. 81 КК України звільнена умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 11 днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Обвинувачена ОСОБА_4 у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 03.03.2021, перебуваючи у невстановленому місці, з невстановленого джерела незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс, наркотичний засіб, обіг якого обмежено, – метадон, психотропну речовину, обіг якої обмежено, – амфетамін, які почала зберігати за місцем свого проживання з метою подальшого збуту. 
03.03.2021 обвинувачена ОСОБА_4 , прибувши з м. Вінниці в смт. Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, а звідти – в с. Городківку Тульчинського району Вінницької області, близько 15 год. 00 хв., перебуваючи на території кафе-бару «SV» по вул. Лесі Українки, 13А, в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області, біля лавки серед зелених насаджень (кущів), за попередньою домовленістю з невстановленою особою, здійснила закладку пакунку, який вона привезла із собою та який містив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс масою (у перерахунку на висушену речовину) 11,30 г, наркотичний засіб, обіг якого обмежено, – метадон загальною масою 1,5476 г, психотропну речовину, обіг якої обмежено, – амфетамін загальною масою 0,8765 г, тим самим здійснивши їх збут.
Таким чином ОСОБА_4 незаконно придбала, зберігала та перевезла з метою збуту, а також незаконно збула наркотичні засоби, у тому числі особливо небезпечні, та психотропні речовини, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 03.03.2021, перебуваючи у невстановленому місці, з невстановленого джерела незаконно придбала таблетки, що містять сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами – дифенгідрамін (димедрол), які почала зберігати за місцем свого проживання з метою подальшого збуту. 
03.03.2021 обвинувачена ОСОБА_4 , прибувши з м. Вінниці в смт. Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, а звідти – в с. Городківку Тульчинського району Вінницької області, близько 15 год. 00 хв., перебуваючи на території кафе-бару «SV» по вул. Лесі Українки, 13А, в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області, біля лавки серед зелених насаджень (кущів), за попередньою домовленістю з невстановленою особою, здійснила закладку пакунку, який вона привезла із собою та в якому знаходилися 10 (десять) таблеток, що містять сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами – дифенгідрамін (димедрол) загальною масою 0,419 г, тим самим здійснивши їх збут.
Таким чином ОСОБА_4 незаконно придбала, зберігала та перевезла з метою збуту, а також збула сильнодіючий лікарський засіб, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 321 Кримінального кодексу України.
ІІ. Позиція обвинуваченої
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнала та зазначила, що 03 березня 2021 року вона приїхала в с. Городківку по особистих справах і під час повернення в м. Вінницю була безпідставно, на її думку, затримана працівниками поліції. Просить суд ухвалити виправдувальний вирок.
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, її вина підтверджується наступними безпосередньо дослідженими судом доказами.
Так, згідно із заявою ОСОБА_6 від 03.03.2021, остання, будучи власником кафе-бару «SV» по вул. Лесі Українки, 13А, в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області, надала дозвіл працівникам поліції на проведення огляду території, де розташований зазначений заклад (том 1 а. с. 148).
Протоколом огляду місця події від 03.03.2021 з доданим до нього відеозаписом встановлено, що 03.03.2021 у період часу з 16 год. 27 хв. по 17 год. 13 хв. під час проведення огляду території поблизу кафе-бару «SV» за адресою: вул. Лесі Українки, 13А, с. Городківка Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_4 у присутності двох понятих показала працівникам поліції місце у кущах біля лавки, де було виявлено обмотаний скотчем фольговий згорток, який вона попередньо поклала. Під час огляду вказаного згортка встановлено наявність у ньому пошкодженого мобільного телефону, поліетиленового пакетика з речовиною білого кольору, 10 поліетиленових пакетів чорного кольору з речовиною невідомого походження, фольгового згортка з речовиною рослинного походження, зовні схожою на коноплю. Крім того, під час огляду ОСОБА_4 добровільно дістала зі своєї сумки поліетиленовий пакет, у якому знаходився фольговий згорток з речовиною білого кольору, що, зі слів ОСОБА_4 , є амфетаміном, призначеним для власного вживання. Зі змісту зазначеного протоколу та відеозапису також вбачається, що ОСОБА_4 повідомила працівникам поліції, що виявлені речовини вона мала намір збути своєму знайомому – ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» (том 1 а с. 149-150).
Із протоколу огляду місця події від 03.03.2021 з фототаблицею, яка є додатком до цього протоколу, вбачається, що в приміщенні ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» за адресою: с. Городківка, вул. Благовіщенська, 106, Тульчинського району Вінницької області засуджений ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції належний йому мобільний телефон Xiaomi, модель М1805D19G, ІМЕІ: НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було вилучено (том 1 а. с. 151-153). 
Із протоколу огляду місця події від 03.03.2021 з фототаблицею, яка є додатком до цього протоколу, вбачається, що в приміщенні ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» за адресою: с. Городківка, вул. Благовіщенська, 106, Тульчинського району Вінницької області засуджений ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції належний йому мобільний телефон марки Viaan, модель V182, із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , який було вилучено (том 1 а. с. 154-156).
Згідно із протоколом огляду предмету (мобільного телефону) від 13.04.2021 із відеофіксацією проведення слідчої дій, у ході огляду належного ОСОБА_4 мобільного телефону марки Xiaomi, модель Redmi Note 7 3/32GB, ІМЕІ: НОМЕР_7 та ІМЕІ: НОМЕР_8 , із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_9 та НОМЕР_10 виявлено фотографії та відеозаписи, на яких присутня ОСОБА_4 . Також у папці під назвою «call_rec» містилися аудіозаписи телефонних розмов. Під час розмов  ОСОБА_4 з абонентом, ім`я якого у телефонній книзі не зазначене, номер телефону  НОМЕР_3 , від 03.03.2021,  ОСОБА_4 та співрозмовник обговорювали місце схованки пакунку, уникаючи прямого згадування його змісту. Зокрема, вони узгоджували дії для забезпечення збереження пакунку та його непомітності для сторонніх осіб. У результаті погодили, що ОСОБА_4 сховає пакунок в кущах біля магазину, після чого надішле фотографію місця його розташування. У подальшому ОСОБА_4 під час телефонної розмови з абонентом, збереженим у телефонній книзі під назвою «Любімий», повідомила про своє затримання працівниками поліції (том 1 а. с. 227-231).
Згідно із висновком експерта від 04.03.2021 № СЕ-19/102-21/3708-НЗПРАП, надана на експертне дослідження речовина рослинного походження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, – канабісом масою (у перерахунку на висушену речовину) 11,30 г (том 1 а. с. 185-196).
Згідно із висновком експерта від 02.04.2021 № СЕ-19/102-21/3709-НЗПРАП, в наданій на експертизу порошкоподібній речовині світло-бежевого кольору, масою 0,7422 г, міститься парацетамол, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не відноситься, та психотропна речовина, обіг якої обмежено, – амфетамін, масою 0,4089 г. В наданій на експертизу порошкоподібній речовині світло-бежевого кольору, масою 0,6726 г, міститься анальгін, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не відноситься, та психотропна речовина, обіг якої обмежено, – амфетамін, масою 0,4676 г (том 1 а. с. 162-167).
Згідно із висновком експерта від 15.04.2021 № СЕ-19/102-21/3710-НЗПРАП, в наданих на експертизу 10 (десяти) кристалічних речовинах білого кольору міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено, – метадон. В кристалічній речовині, масою 0,2163 г, маса метадону становить 0,1555 г, в кристалічній речовині, масою 0,2360 г, маса метадону становить 0,1693 г, в кристалічній речовині, масою 0,2370 г, маса метадону становить 0,1698 г, в кристалічній речовині, масою 0,2234 г, маса метадону становить 0,1604 г, в кристалічній речовині, масою 0,2223 г, маса метадону становить 0,1577 г, в кристалічній речовині, масою 0,1037 г, маса метадону становить 0,0737 г, в кристалічній речовині, масою 0,2252 г, маса метадону становить 0,1595 г, в кристалічній речовині, масою 0,2360 г, маса метадону становить 0,1678 г, в кристалічній речовині, масою 0,2282 г, маса метадону становить 0,1630 г, в кристалічній речовині, масою 0,2383 г, маса метадону становить 0,1709 г. В наданих на експертизу 10 (десяти) таблетках білого кольору міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами – дифенгідрамін (димедрол). В таблетці, масою 0,1438 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0413 г, в таблетці, масою 0,1441 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0423 г, в таблетці, масою 0,1421 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0418 г, в таблетці, масою 0,1455 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0421 г, в таблетці, масою 0,1433 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0416 г, в таблетці, масою 0,1417 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0412 г, в таблетці, масою 0,1432 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0421 г, в таблетці, масою 0,1438 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0423 г, в таблетці, масою 0,1450 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0432 г, в таблетці, масою 0,1435 г, маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0,0411 г (том 1 а. с. 207-214).
На відеозаписі з камери спостереження кафе-бару «SV», розташованого за адресою: вул. Лесі Українки, 13, с. Городківка Тульчинського району Вінницької області, отриманому на підставі ухвали слідчого судді, зафіксовано, що обвинувачена ОСОБА_4 у період часу з 13 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. 03.03.2021 перебувала на лавці біля кущів, з яких під час огляду місця події було вилучено пакунок із наркотичними засобами, психотропними речовинами та сильнодіючим лікарським засобом (том 1 а. с. 237).
Встановлені судом обставини підтверджується також: 
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 03.03.2021 о 15:50:31 до ЄРДР за № 120210190000048 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Згідно фабули, ОСОБА_4 , жителька м. Вінниці, намагалася збути психотропну речовину – метадон шляхом закладки під лавкою на території кафе-бару «SV» по вул. Лесі Українки, 13А, в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області (том 1 а. с. 144);
- рапортом інспектора – чергового ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 від 03.03.2021, згідно з яким 03.03.2021 о 15 год. 25 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 03.03.2021 о 15 год. 25 хв. в с. Городківка було затримано ОСОБА_4 , жительку м. Вінниця, яка здійснила закладку наркотичних речовин неподалік виправного центру. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України. З місця події вилучено невідому речовину, зовні схожу на амфетамін, вагою приблизно 2 гр та невідому речовину у висушеному стані, зовні схожу на наркотичну речовину – канабіс, вагою приблизно 10 гр (том 1 а. с. 145);
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03.03.2021, складеним у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 затримано 03.03.2021 о 16 год. 05 хв. у зв`язку з підозрою у намаганні здійснити збут психотропної речовини та наркотичних засобів шляхом закладки під лавкою на території кафе-бару «SV» по вул. Лесі Українки, 13А, в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області. Під час затримання заступником начальника СВ ВП № 1 Тульчинського РВП ОСОБА_11 в присутності двох понятих проведено обшук ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон ОСОБА_4 марки Xiaomi Redmi Note 7 3/32GB, IMEI: НОМЕР_7 та IMEI: НОМЕР_8 , з номерами НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , а також 5 поліетиленових пакетів, які знаходилися в належній їй жіночій сумці (том 1 а. с. 146-147);
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 27.04.2021 о 15:50:31 до ЄРДР за № 12021020190000085 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України. Згідно фабули, в ході розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРСР за № 12021020190000048, встановлено, що ОСОБА_4 в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області здійснила збут сильнодіючого лікарського засобу – дифенгідраміну (том 1 а. с. 249).
ІV. Щодо свідків у даному кримінальному провадженні
Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року прийнято відмову прокурора від допиту свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Цією ж ухвалою за клопотанням захисника обвинуваченої постановлено викликати зазначених осіб для допиту в судовому засіданні як свідків сторони захисту.
Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року прийнято відмову сторони захисту від допиту свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року відмовлено у задоволені клопотання захисника про дослідження показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , наданих ними в судовому засіданні попередньому складу суду, відмовлено. Суд виходив з того, що відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів суд повинен дослідити докази безпосередньо, зокрема шляхом допиту свідків у судовому засіданні. Дослідження показань свідків, наданих під час судового розгляду в іншому складі суду, є винятковим процесуальним заходом, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної неможливості допиту таких осіб у судовому засіданні. Разом з тим стороною захисту не було доведено наявності обставин, які б об`єктивно унеможливлювали допит зазначених свідків у судовому засіданні, а також не вжито належних заходів для забезпечення їх явки до суду. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для дослідження показань свідків, наданих ними під час судового розгляду у попередньому складі суду, не встановлено.
Також цією є ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про виклик свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Суд врахував, що раніше прокурор відмовився від допиту зазначених свідків, про що постановлено відповідну ухвалу суду, а також те, що сторона обвинувачення не вжила належних заходів для забезпечення явки цих осіб до суду.
У зв`язку з цим вказані особи під час судового розгляду не допитувалися.
Суд зазначає, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону обов`язок забезпечення явки свідків покладається на сторону кримінального провадження, яка заявляє клопотання про їх виклик до суду.
Зі свого боку судом вживалися заходи для забезпечення їх виклику, зокрема шляхом направлення судових повісток за відомими суду адресами.
Водночас суд не наділений обов`язком вживати активних заходів щодо розшуку свідків або забезпечення їх явки до суду, оскільки така процесуальна ініціатива та відповідальність покладається на відповідну сторону кримінального провадження.
Подібний підхід узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, згідно з якою обов`язок забезпечення можливості допиту свідка покладається на сторону кримінального провадження, яка наполягає на його допиті, тоді як суд не зобов`язаний здійснювати розшук таких осіб або вживати інших активних заходів для забезпечення їх явки до суду.
Допитана в судовому засіданні 20.11.2024 свідок сторони захисту ОСОБА_20 показала, що вона була понятою під час проведення огляду місця події 03.03.2021 в приміщенні ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» в с. Городківка та в її присутності один із засуджених (прізвища не пам`ятає) повідомив працівникам поліції, що він знає ОСОБА_4 і в них була домовленість, що вона привезе наркотичні засоби, які залишить для нього.
V. Оцінка доказів та доводів сторін
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Твердження сторони захисту про невинуватість обвинуваченої суперечать дослідженим судом доказам.
В матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи, які б свідчили про проведення слідчих дій до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що наведені вище докази вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак, в силу положень ст. ст. 84, 85, 86 КПК України, є належними, допустимими, достовірними, достатніми, та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Суд встановив, що у даному кримінальному провадженні не проводилися жодні негласні слідчі (розшукові) дії (НСРД). Відповідно, усі відомості та докази, отримані під час досудового розслідування, були здобуті з дотриманням вимог закону, без застосування НСРД.
У провадженні не встановлено переконливих та об`єктивних даних щодо застосування заборонених методів досудового розслідування або фальсифікації доказів, а в ході судового розгляду таких доказів не отримано. 
Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України  виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;  3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Під час судового розгляду даного кримінального провадження таких обставин судом не встановлено.
За змістом ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Вимоги ст. 214 КПК України не містять конкретної вимоги щодо змісту (заява, повідомлення, рапорт, телефонограма та ін.) інформації про вчинення кримінального правопорушення.
З досліджених у судовому засіданні витягів з ЄРДР № 12021020190000048 та 12021020190000085 вбачається, що підставою внесення відомостей стали «матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень». У даному випадку це рапорти працівників поліції.
Судом встановлено, що рапорт інспектора – чергового ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 зареєстрований в журналі єдиного обліку 03.03.2021 за № 724 та не датований 04.04.2021, як стверджує захисник. Разом з тим у нижній частині документа зазначено дату 04.03.2021, що може бути пов`язано з його технічною обробкою в інформаційно-телекомунікаційній системі в установленому порядку. Зазначена обставина не впливає на зміст рапорту та не ставить під сумнів викладені в ньому відомості.
Постановою прокурора від 30.04.2021 матеріали досудового розслідування за № 12021020190000048 від 03.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та за № 12021020190000085 від 27.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України об`єднані в одне провадження за № 12021020190000048. 
Суд не знаходить підстав вважати затримання обвинуваченої незаконним. З наданого суду протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що вона щойно вчинила кримінальне правопорушення. Протокол затримання складено уповноваженою службовою особою, містить необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законом, а також підпис обвинуваченої про отримання копії зазначеного протоколу. Відсутність підпису захисника у протоколі затримання не свідчить про порушення вимог КПК України та не може бути підставою для визнання такого протоколу недопустимим доказом. Затримання здійснено у межах наданих працівникам поліції повноважень, після чого обвинуваченій належним чином повідомлено її права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством. У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, зафіксовано, що 03.03.2021 о 16 год. 05 хв. був повідомлений орган, уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги, про затримання ОСОБА_4 . Таким чином, захисник був поінформований про затримання та мав можливість забезпечувати захист прав обвинуваченої відповідно до вимог КПК України.
Суд зазначає, що участь захисника під час проведення огляду місця події не є обов`язковою, оскільки кримінальним процесуальним законодавством передбачено лише можливість його присутності. Кримінальний процесуальний закон не зобов`язує слідчого забезпечувати участь адвоката під час огляду місця події. Водночас слідчий не має права забороняти особі скористатися правовою допомогою, якщо вона цього бажає. Порушення права на захист у даному випадку судом не встановлено. При цьому суд не враховує пояснення ОСОБА_4 , надані під час проведення цієї слідчої дії, проте звертає увагу, що вона показала місце закладки пакунку та повідомила про його вміст, що має безпосереднє значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Протокол огляду місця події складений із дотриманням вимог КПК, містить відомості про всіх учасників, опис вилучених предметів, а зауважень до його змісту від учасників не надходило.
Суд вважає безпідставними доводи захисника щодо нібито недопустимості доказів через відсутність у протоколі огляду місця події інформації про спосіб опечатування вилучених предметів. Законодавством не передбачено обов`язкового зазначення у протоколі конкретного способу опечатування, а наявність понятих, присутніх під час огляду, та відеофіксація проведення слідчої дії забезпечують належну фіксацію огляду та допустимість отриманих доказів.
Суд також вважає безпідставними доводи захисника щодо нібито недопустимості доказів у зв`язку з тим, що обшук обвинуваченої під час затримання здійснювала особа протилежної статі. Мобільний телефон було вилучено безпосередньо з сумки обвинуваченої у присутності двох понятих жіночої статі, тому суд не вбачає порушення гідності чи недоторканості обвинуваченої. Відтак, докази, отримані під час огляду мобільного телефону, є допустимими та можуть бути взяті до уваги судом.
Захисником стверджувалося, що аудіозаписи телефонних розмов можуть бути змонтовані. Суд, перевіривши умови їх вилучення з мобільного телефону ОСОБА_4 , визнає аудіозаписи телефонних розмов допустимими доказами у кримінальному провадженні. Так, огляд телефону проводився на підставі ухвали слідчого судді, із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, у присутності двох понятих, що забезпечує законність та достовірність отриманих відомостей. Такі дії відповідали вимогам КПК України та мали на меті збирання доказів, безпосередньо пов`язаних із кримінальним правопорушенням. Оскільки телефон належить обвинуваченій, а стороною захисту не доведено, що програму для запису розмов встановлено таємно, суд виходить з того, записи розмов здійснювалися автоматично у звичайному режимі користування телефоном за відома та за волею володільця телефону.
Виявлені розмови містять об`єктивну інформацію, яка безпосередньо стосується обставин кримінального правопорушення, і суд враховує їх при оцінці доказів у справі. Відтак суд вважає, що законність проведення огляду телефону дотримана, а право на приватне спілкування не порушене, і дані матеріали є належними та допустимими доказами. Водночас суд зазначає, що телефонні розмови не є самостійним доказом винуватості, а слугують для підтвердження інших встановлених обставин злочину.
Отже, судом враховано, що доступ до аудіофайлів був відкритим, кожен із них містив дату створення, а самі аудіозаписи були збережені в пам`яті мобільного телефону та вилучені відповідно до протоколу огляду предмета з відеофіксацією проведення слідчої дії. Суд бере їх до уваги як доказ змісту розмов, зокрема обговорення місця схованки пакунку із забороненими предметами та узгодження дій для його збереження та непомітності для сторонніх осіб. Суд зазначає, що під час судового розгляду сторона захисту, будучи ознайомленою із вмістом аудіозаписів, вилучених з мобільного телефону обвинуваченої, та проколом їх огляду, не заявляла клопотань про призначення судово-фоноскопічної експертизи для встановлення приналежності голосу обвинуваченій або виявлення ознак монтажу. Будь-яких обґрунтованих доводів, які б ставили під сумнів автентичність цих записів або їх походження, суду надано не було. 
Разом з тим, хоча абонентський номер НОМЕР_3 використовувався  ОСОБА_8 , який станом на 03.03.2021 відбував покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)», суду не надано беззаперечних доказів того, хто саме вів розмову з обвинуваченою ОСОБА_4 . Водночас зміст аудіозаписів відповідає фактичним обставинам закладки пакунку та узгоджується з іншими доказами (відеозапис з камери спостереження, огляд місця події), що дозволяє суду визнати ці записи належними та допустимими доказами.
Прокурор надав суду мобільний телефон обвинуваченої, однак через відсутність зарядного пристрою та вимкнений стан телефону в судовому засіданні його не було досліджено безпосередньо. Водночас суд вважає, що це не впливає на допустимість доказів, зокрема аудіозаписів телефонних розмов, отриманих під час огляду телефону.
Крім того, суд вважає безпідставними доводи захисника щодо нібито сумнівності інформації з телефону через відсутність паперових носіїв даних від операторів мобільного зв`язку (ПрАТ «КИЇВСТАР» та ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ»), оскільки така інформація не є єдиним можливим джерелом доказів у кримінальному провадженні. Відомості, що містяться у пам`яті мобільного телефону, є самостійним джерелом доказів, отриманим у передбаченому законом порядку, їх цілісність перевірена під час проведення слідчої дії, а відсутність даних від операторів мобільного зв`язку сама по собі не свідчить про недостовірність чи недопустимість таких доказів.
З огляду на те, що огляд телефону проводився на підставі ухвали слідчого судді, у присутності понятих та з відеофіксацією слідчої дії, суд вбачає належність та допустимість відомостей, виявлених безпосередньо на телефоні, а відсутність окремих документів від операторів мобільного зв`язку не робить ці дані недопустимими або сумнівними, оскільки вони не є єдиним джерелом інформації про дії обвинуваченої.
З огляду на викладене, суд вважає, що істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, вина обвинуваченої ОСОБА_4 доведена належними і допустимими доказами. 
При цьому суд встановив, що ОСОБА_4 не здійснювала збуту наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі або будь-які установи, підпорядковані органам виконання покарань. У зв`язку з цим кваліфікуюча ознака, передбачена ч. 2 ст. 307 КК України, щодо збуту у зазначені установи, виключається з обвинувачення.
Також суд виключає з обвинувачення кваліфікуючу ознаку, що психотропна речовина була у великих розмірах, оскільки відповідно до Таблиці 2, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01 серпня 2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», великий розмір психотропної речовини для амфетаміну визначається у межах від 1,5 г до 15,0 г, тоді як у кримінальному провадженні встановлена маса амфетаміну складає 0,8765 г.
Водночас підстави для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України залишаються наявними.
Так, відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2025 року у справі № 552/4770/19, зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 р. № 770, згідно з якими виключено канабіс із таблиці І, списку № 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» та включено його до таблиці ІІ, списку № 2 «Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено», не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст. 5 КК та ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії у часі. 
Суд зазначає, що наявність окремих думок суддів Верховного Суду не змінює обов`язковості висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати ККС ВС, яка є стійким тлумаченням норм кримінального законодавства. 
Крім того, в обвинувальному акті зазначено конкретну особу, з якою обвинувачена досягла домовленості щодо збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та сильнодіючого лікарського засобу, – ОСОБА_9 . Водночас під час судового розгляду сторона обвинувачення не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували факт досягнення такої домовленості саме з вказаною особою.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені в обвинувальному акті відомості в цій частині не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим суд не має правових підстав вважати встановленою особу співучасника кримінального правопорушення.
При цьому суд не вирішує питання про винуватість чи невинуватість будь-якої іншої особи, яка не є обвинуваченою у даному кримінальному провадженні, та діє виключно в межах пред`явленого обвинувачення.
З огляду на це, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, доходить висновку про неможливість вважати особу, зазначену в обвинувальному акті, встановленою, у зв`язку з чим розцінює її як невстановлену.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, для встановлення умислу на збут наркотичних засобів у кримінальних провадженнях достатньо сукупності обставин, серед яких спосіб упакування і розміщення наркотичних засобів, поведінка особи, наявність технічних засобів зв`язку та узгоджувальних дій, що демонструють мету збуту, навіть якщо конкретні отримувачі або співучасники залишаються невстановленими.?Це відповідає специфіці сучасних способів розповсюдження, зокрема шляхом закладок або безконтактних передач наркотичних засобів.
Щодо доводів захисника про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, то це питання уже було досліджене в ході судового розгляду кримінального провадження та з матеріалів справи встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, був переданий прокурором відповідальній особі канцелярії суду в межах строку досудового розслідування, а саме 07 червня 2021 року. 
Враховуючи викладене, підстав для закриття кримінального провадження за зазначеною нормою законодавства не встановлено.
VІ. Мотиви закриття провадження у частині обвинувачення за ч. 1 ст. 321 КК України
У судових дебатах захисник обвинуваченої просив закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 321 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Так, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 321 КК України, 03 березня 2021 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 321 КК України, є нетяжким злочином. 
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Фактів ухилення ОСОБА_4 від досудового розслідування та суду, а відповідно і зупинення чи переривання строків давності, в ході судового розгляду не встановлено.
Таким чином, на момент постановлення судом рішення, сплинув п`ятирічний строк, відповідно закінчились і визначені ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку.
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, як убачається з положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18 червня 2020 року у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.
Аналогічний висновок щодо застосування ст. 74 КПК України міститься і у постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 756/3924/20 (провадження № 51-5550км23).
Застосування положень ст. 49 КК України у поєднанні з ч. 5 ст. 74 КК України передбачає звільнення від покарання у разі закінчення строків давності. Обвинувачена не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, водночас не висловила заперечень щодо закриття провадження у частині обвинувачення за ч. 1 ст. 321 КК України, що дає підстави суду вважати таке закриття законним та обґрунтованим.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити її від покарання без визначення його виду і розміру.
VІІ. Мотиви призначення покарання за ч. 2 ст. 307 КК України
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд керується ст. ст. 50, 65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, є тяжкими, відповідно до ст. 12 КК України КК України, особу винної, враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, та обставини, передбачені вимогами ст. ст. 66, 67 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.
В обвинувальному акті як пом`якшуючу обставину зазначено щире каяття обвинуваченої. Водночас, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, щире каяття передбачає не лише формальне визнання факту вчинення злочину, а й дійсне усвідомлення особою протиправності своєї поведінки, щирий жаль з приводу вчиненого, осуд власних дій та намагання усунути наслідки злочину, що має підтверджуватися відповідними діями особи.
Під час судового розгляду обвинувачена своєї вини не визнала, обставин кримінального правопорушення не підтвердила, критичної оцінки своїй поведінці не надала та дій, які б свідчили про її щире каяття, не вчиняла.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання щирого каяття обвинуваченої пом`якшуючою обставиною.
Обставиною, що обтяжує покарання, згідно зі ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.
ОСОБА_4 раніше судима, є особою молодого віку, на обліках в лікарів нарколога на психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, проживала однією сім`єю з чоловіком, який проходив військову службу у Збройних Силах України та на даний час вважається зниклим безвісти.
Суд також бере до уваги досудову доповідь, складену провідним інспектором Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 20.04.2024. У доповіді, зокрема, наведено інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень та фактори ризику вчинення повторного злочину. Орган пробації зазначає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства може становити певну небезпеку, тому застосування пробаційних заходів можливе лише у виняткових випадках, зокрема шляхом покладання на правопорушника обов`язків відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, з виконанням заходів пробаційної програми.
Вказана доповідь складена за ухвалою суду з урахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, яке є нетяжким злочином. Хоча за вказаною статтею покарання не призначається, однак наведені у доповіді відомості про особу обвинуваченої, її поведінку та соціальні обставини суд враховує при визначенні покарання за ч. 2 ст. 307 КК України. 
З огляду на викладене, зважаючи на відомості, що характеризують особу обвинуваченої, один епізод злочинної діяльності, велику суспільну небезпеку вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих обставин, наявність обтяжуючої обставини (рецидив злочину), позицію державного обвинувача, який просив призначити обвинуваченій покарання згідно з чинним законодавством у виді позбавлення волі, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, з реальним його відбуванням.
Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи захисника про можливість призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, … призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише за наявності обставин, що пом`якшують покарання, які настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Проте стороною захисту не наведено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення. Під час судового розгляду також не встановлено жодних пом`якшуючих обставин, крім того, відсутні будь-які об`єктивні дані, що б підтверджували наявність обставин, які б істотно зменшували суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Суд враховує, що обвинувачена має малолітніх дітей. Водночас сама по собі наявність дітей не може бути безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання або звільнення від його відбування, оскільки суд зобов`язаний забезпечити баланс між інтересами дітей, правами обвинуваченої та необхідністю захисту суспільства від кримінальних правопорушень.
Також суд враховує, що відповідно до ст. 79 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, може бути застосоване лише у разі призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Оскільки у даному випадку обвинуваченій призначається покарання у виді позбавлення волі на строк, що перевищує п`ять років, підстав для застосування положень ст. 79 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням суд не вбачає.
Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає також додаткове покарання – конфіскацію майна, що відповідно до положень ст. 59 цього Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.
З вище наведеного слідує, що особливістю конфіскації майна є те, що вона: може бути призначена лише у випадках прямо передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу України; встановлена за особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості.
Відповідно до сталої судової практики, під корисливими спонуканнями, слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.
Таким чином, з вищенаведеного слідує, що вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_4 вчинила злочин з корисливих мотивів, що дає підстави суду не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна. 
VІІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати обвинуваченій у строк покарання час її попереднього ув`язнення з 03 березня 2021 року по 09 березня 2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Внесену 09 березня 2021 року, відповідно до ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2021 року, заставу в сумі 45 400 грн (сорок п`ять тисяч чотириста гривень) слід повернути заставодавцю після набрання вироком суду законної сили та фактичного затримання обвинуваченої на виконання вироку суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно було підшукане, виготовлене, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, на підставі обвинувального вироку суду.
Згідно з обвинуваченням, визнаним судом доведеним, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане із незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, і використовувала власний мобільний телефон марки Xiaomi, модель Redmi Note 7 3/32GB, для інформування щодо їх місця знаходження. У зв`язку з цим вказаний мобільний телефон підлягає спеціальній конфіскації на користь держави.
У даному кримінальному провадженню були проведені експертизи матеріалів, речовин і виробів. Витрати на проведення експертизи № СЕ-19/102-21/3708-НЗПРАП від 04.03.2021 становлять 1307,60 грн., експертизи № СЕ-19/102-21/3709-НЗПРАП від 02.04.2021 – 1961,40 грн., експертизи № СЕ-19/102-21/3710-НЗПРАП від 15.04.2021 – 7845,60 грн. 
Таким чином, загальна сума витрат, пов`язаних із залученням експертів, становить 11 114,60 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, та звільнити її від покарання в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.
Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання час її попереднього ув`язнення з 03 березня 2021 року по 09 березня 2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Внесену відповідно до ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2021 року заставу в сумі 45 400 грн (сорок п`ять тисяч чотириста гривень) повернути заставодавцю після набрання вироком суду законної сили та фактичного затримання ОСОБА_4 на виконання вироку суду.
Після набрання вироком законної сили копію вироку направити до органу опіки та піклування за місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 для вирішення питання щодо забезпечення їх належного догляду та подальшого влаштування.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 11 114,60 грн. (одинадцять тисяч сто чотирнадцять гривень 60 копійок).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2021 року, на вилучені 03 березня 2021 року в ході огляду місця події та під час затримання обвинуваченої упакування (фольга та скотч); пошкоджений мобільний телефон марки Samsung в неробочому стані; мобільний телефон марки Xiaomi, модель Redmi Note 7 3/32GB, ІМЕІ: НОМЕР_7 та ІМЕІ: НОМЕР_8 , із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_9 та НОМЕР_10 ; 5 поліетиленових пакетів.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2021 року, на вилучені 03 березня 2021 року в ході огляду місця події мобільний телефон марки Xiaomi, модель М1805D19G, ІМЕІ: НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Viaan, модель V182, із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .
Речові докази:
-порошкоподібну речовину світло-бежевого кольору масою 0,7422 г, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, – амфетамін масою 0,4089 г, порошкоподібну речовину світло-бежевого кольору масою 0,626 г, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, – амфетамін масою 0,4676 г (поміщені до спецпакету експертної служби № 3662796), речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, – канабісом масою (у перерахунку на висушену речовину) 11,30 г (поміщена до спецпакету експертної служби № 4101650), 10 (десять) кристалічних речових білого кольору, які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, – метадон загальною масою 1,5476 г, 10 (десять) таблеток білого кольору, в яких міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами – дифенгідрамін (димедрол) загальною масою 0,419 г (поміщені до спецпакету експертної служби № 5372953), які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області (вул. Полковника Зеленського, 1А, селище Крижопіль Тульчинського району Вінницької області) знищити;
-пошкоджений мобільний телефон марки Samsung в неробочому стані (поміщений до спецпакету НПУ ГСУ № 4165843, упакування (фольга та скотч) (поміщений до паперового конверту), які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області (вул. Полковника Зеленського, 1А, селище Крижопіль Тульчинського району Вінницької області), знищити;
-мобільний телефон марки Xiaomi, модель М1805D19G, ІМЕІ: НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_3 та НОМЕР_4 (поміщений до спецпакету НПУ № SUD 1142450), який знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області (вул. Полковника Зеленського, 1А, селище Крижопіль Тульчинського району Вінницької області), повернути ОСОБА_8 за належністю;
-мобільний телефон марки Viaan, модель V182, із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (поміщений до спецпакету НПУ № SUD 1142455), який знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області (вул. Полковника Зеленського, 1А, селище Крижопіль Тульчинського району Вінницької області), повернути ОСОБА_7 за належністю.
На підставі ч. 1 ст. 96-1 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до речового доказу у кримінальному провадженні – мобільного телефону марки Xiaomi, модель Redmi Note 7 3/32GB, ІМЕІ: НОМЕР_7 та ІМЕІ: НОМЕР_8 , із сім-картами мобільного оператора з абонентськими номерами  НОМЕР_9 та НОМЕР_10 (поміщений до спецпакета НПУ № SUD 1142449), конфіскувавши його на користь держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя