ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026  м.Дніпро Справа № 904/523/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Іванов О.Г., Мороз В.Ф.
при секретарі судового засідання: Новіковій Д.О.

Представники сторін:
від позивача: КАЛІНСЬКИЙ СЕРГІЙ ВІТАЛІЙОВИЧ (власні засоби EasyCon) – представник Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", самопредставництво - витяг з ЄРД
інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25 (суддя Бажанова Ю.А.)
за позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро
про стягнення 579 589,50 грн, -
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро
до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ
про визнання недійсним пункту 7.3 договору №287-К-24 від 06.09.2024

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" штрафні санкції у сумі 579 589,50 грн відповідно до умов договору купівлі-продажу № 287-К-24 від 06.09.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за спірним договором в частині недопоставки товару. Позивач зазначав, що за пунктом 7.3 договору у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару. Загальна сума нарахованого штрафу становила 788 666,55 грн, з якої 209 077,05 грн було отримано за рахунок банківської гарантії, а залишок у розмірі 579 589,50 грн заявлено до стягнення у судовому порядку.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" звернулося із зустрічним позовом, у якому просило визнати недійсним пункт 7.3 договору № 287-К-24 від 06.09.2024, мотивуючи тим, що зазначений пункт суперечить положенням статті 61 Конституції України та частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (49081, м. Дніпро, вул. Артільна, 2, ідентифікаційний код 33667686) на користь Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 27, ідентифікаційний код 41220556) 463 671,60 грн штрафу, 6 955,07 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" про визнання недійсним пункту 7.3 договору № 287-К-24 від 06.09.2024 відмовлено. Витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс".
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 06.09.2024 між сторонами укладено договір купівлі-продажу № 287-К-24, за умовами якого продавець зобов`язався поставити хек заморожений обезголовлений у повному обсязі до 31.10.2024 включно, а договір діяв до 01.12.2024 включно. Відповідач здійснив лише часткову поставку товару у кількості 8 460 кг, що підтверджується видатковими накладними від 01.11.2024, тоді як недопоставка становила 25 990 кг на загальну суму 3 154 666,20 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність форс-мажорних обставин у справі не має місця, оскільки відсутня їхня надзвичайність — сторони уклали договір під час військового стану, коли відбувається збройна агресія, яка постійно завдає ракетним обстрілам усієї території України, а у 2024 році вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії. Крім того, суд зазначив, що відповідач не дотримався порядку повідомлення про форс-мажорні обставини відповідно до пункту 8.2 договору, строк поставки товару встановлений до 31.10.2024 включно, а в наданих сертифікатах вказаний період дії форс-мажорних обставин з 18.11.2024 по 01.12.2024. Щодо зустрічного позову суд зазначив, що пункт 7.3 договору не суперечить нормам чинного законодавства, оскільки сторони на власний розсуд визначили і погодили всі умови договору, а доказів заперечень при укладенні договору щодо спірного пункту не надано. Водночас суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, зменшив розмір штрафу на 20%, стягнувши 463 671,60 грн, зазначивши, що подальше зменшення штрафних санкцій може привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з оскаржуваним рішенням, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (далі — апелянт) подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 по справі № 904/523/25 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні штрафу по п. 7.3 договору № 287-К-24 від 06.09.2024. У разі прийняття рішення про обґрунтованість штрафних санкцій по п. 7.3 договору № 287-К-24 від 06.09.2024, зменшити їх на 80% від заявленої до стягнення суми.
Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не розібрався в суті позовних вимог, не врахував договірні особливості нарахування штрафних санкцій, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про неможливість врахування сертифікату, яким засвідчено форс-мажорні обставини при виконанні договору купівлі-продажу № 287-К-24 від 06.09.2024. Аргументи суду першої інстанції про те, що факт укладення договору в період війни виключає можливість настання для сторін правочину форс-мажорних обставин взагалі, не відповідають чинному законодавству. Суд не зазначив, які саме обставини не видаються форс-мажорними, та не спростував доводів відповідача щодо реальної неможливості виконання зобов`язання в умовах, засвідчених сертифікатом. Щодо стягнення штрафу за пунктом 7.3 договору ТОВ "Ісполін Плюс" вказує, що суд першої інстанції не дослідив поняття «недопоставки» товару, не встановив моменту виникнення права на нарахування штрафу та безпідставно не врахував сертифікат про форс-мажорні обставини. Недопоставкою товару відповідно до пункту 7.1 договору є непоставка товару протягом строку дії договору, а можливість нарахування штрафу за пунктом 7.3 виникає в момент припинення дії договору. Відповідальність настає за непоставку товару у період з 01.10.2024 по 01.12.2024 (по дату припинення дії договору), а обов`язок та можливість поставити товар до останнього дня дії договору випливає із змісту пунктів 7.1 та 7.5 договору. Апелянт наполягає, що застосування відповідальності за недопоставку товару при наявності форс-мажорних обставин останніх 14 днів дії договору, протягом яких відповідач за звичайних обставин міг поставити товар, є несправедливим та безпідставним. Таким чином, сертифікат про форс-мажорні обставини має враховуватися як підстава для звільнення від відповідальності у вигляді штрафу за пунктом 7.3 договору.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував специфіку діяльності відповідача та процесу поставки замороженої риби. Процес поставки передбачає декілька етапів: закупівлю товару великим оптом, доставку та зберігання у холодильній камері за адресою м. Дніпро, вул. Любарського, 143; фасування товару партіями відповідно до замовлень; доставку товару на адреси замовників. Товариство не встигло поставити товар у період дії договору через ракетно-дронові обстріли м. Дніпра 17.11.2024 та подальші обстріли, зокрема 21.11.2024 міжконтинентальною ракетою, внаслідок яких було запроваджено стабілізаційні та аварійні відключення електропостачання. Відключення відбувалося декілька разів на день, що призвело до неможливості використання холодильних камер. Товариство не могло закуповувати заморожені продукти та зберігати їх, оскільки при частих і тривалих аварійних відключеннях заморожені продукти втрачають якісні характеристики та псуються. Апелянт наводить детальний перелік періодів відсутності електропостачання за адресою місцезнаходження холодильної камери з 18.11.2024 по 30.11.2024. Листом від 27.11.2024 № 27.11-24 ТОВ «Ісполін Плюс» повідомило позивача про наявність форс-мажорних обставин та просило продовжити строк дії договору до 10.12.2024, однак отримало відмову листом від 28.11.2024. Апелянт зазначає, що договором передбачено 5-денний термін на повідомлення про настання форс-мажорних обставин, але не передбачено застереження про неможливість посилатися на форс-мажорні обставини у разі порушення вказаного строку. На підтвердження цієї позиції апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 910/6234/22, згідно з якою сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення тільки у разі наявності у договорі прямої вказівки про це (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
Щодо зменшення розміру штрафних санкцій ТОВ "Ісполін Плюс"вказує, що рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає висновкам Верховного Суду, оскільки судом зменшено штрафні санкції несуттєво, без дотримання принципу справедливості та розумності та без урахування факту відсутності збитків від порушення умов договору. Суд першої інстанції проігнорував наступні обставини: порушено баланс інтересів сторін; порушено принципи справедливості та розумності; не враховано поведінку позивача, який відмовився від продовження строку дії договору; допущено невиправдане збагачення позивача за рахунок відповідача без понесення збитків від порушення зобов`язання; не враховано наслідків, які можуть настати у разі стягнення штрафних санкцій у повному обсязі.
Апелянт посилається на частину 3 статті 551 ЦК України та статтю 233 ГК України, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, постанови Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, від 11.07.2023 у справі № 903/486/22, від 17.07.2021 у справі № 916/878/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та численну іншу практику Верховного Суду, зазначаючи, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відповідачем було надано до суду першої інстанції докази на підтвердження підстав для зменшення штрафних санкцій, зокрема декларацію з прибутку, з якої вбачається, що сума штрафних санкцій перевищує річний дохід товариства; довідку про обсяг сплачених податків та кількість працівників; перелік договорів про закупівлю, за якими товариство має зобов`язання з постачання товару у 2025 році.
ТОВ "Ісполін Плюс" також просить врахувати, що частину нарахованих штрафних санкцій позивачем вже було отримано від відповідача за рахунок банківської гарантії, і позивачем не доведено, що цієї суми не вистачило для компенсації майнових втрат.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що судом першої інстанції всебічно досліджено правомірність нарахування штрафу згідно з пунктом 7.3 договору на загальну суму 788 666,55 грн у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань. Відповідно до Рознарядки продавець повинен був здійснити поставку товару у повному обсязі у період з 01.10.2024 до 31.10.2024 включно. Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Ісполін Плюс» здійснило лише часткову поставку у кількості 8 460 кг, а недопоставка становить 25 990 кг на загальну суму 3 154 666,20 грн. Позивачем в порядку пункту 11.6 договору утримано суму банківської гарантії 209 077,05 грн, тому сума, що підлягає стягненню у судовому порядку, становить 579 589,50 грн.
Позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що судом першої інстанції не було досліджено поняття «недопоставки» товару, є необґрунтованим, оскільки у тексті судового рішення детально розглянуто визначення поставки, недопоставки та порушення строків поставки відповідно до пункту 7.1 договору. Штраф у розмірі 10% за пунктом 7.2 застосовується у випадках порушення строків поставки більше ніж на 7 днів, але коли товар було поставлено в межах дії договору, тоді як штраф у розмірі 25% за пунктом 7.3 застосовується у випадку, коли продавець взагалі не поставив товар або його частину під час дії договору. У даному випадку має місце саме недопоставка товару, що підтверджується видатковими накладними.
Щодо сертифікату про форс-мажорні обставини позивач зазначає, що на момент закінчення строку поставки по договору (31.10.2024 згідно з пунктом 5.1) зазначені події ще не відбулися, а отже, вони жодним чином не могли вплинути на виконання договірних зобов`язань. Відповідачем не було належним чином повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин і не були надані підтверджуючі документи в порушення вимог пункту 8.2 договору. Позивач вважає, що наявність форс-мажорних обставин у період дії договору не має місця, оскільки відсутня їхня надзвичайність — сторони уклали договір під час військового стану, коли відбувається збройна агресія, а у 2024 році вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії. Відключення електропостачання не є обставинами непереборної сили, оскільки не унеможливлюють виконання договорів іншим способом, наприклад, використання резервних джерел енергії чи альтернативних постачальників.
Щодо відмови у продовженні строків договору позивач посилається на пункт 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, та абзац 3 пункту 66 Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2020 № 822, зазначаючи, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання, крім визначених випадків. Пропозиції ТОВ «Ісполін Плюс» не передбачали покращення якості товару, а документальних підтверджень виникнення об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку, не надано.
Щодо зменшення штрафних санкцій позивач зазначає, що розмір штрафних санкцій відповідає принципам добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, оскільки: розмір пені не є надмірним і не перевищує подвійний розмір облікової ставки НБУ; загальний розмір штрафних санкцій не перевищує ціну договору; штрафні санкції нараховані за реальне порушення договірних зобов`язань; майновий стан відповідача дозволяє йому сплатити штрафні санкції. Позивач також звертає увагу, що рішенням суду першої інстанції вже було зменшено розмір штрафу — стягнуто 463 671,60 грн замість заявлених 579 589,50 грн.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Мороз В.Ф., Іванов О.Г.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/523/25. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25 (суддя Бажанова Ю.А.) до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Дніпропетровської області.
16.06.2025р. матеріали справи № 904/523/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів доплати судового збору у сумі 12855 грн. 
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2025, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 03.03.2026 об 11:30 годин.
17.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 представників сторін доведено до відома що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25 відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду зал судового засіданні № 511.
02.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
03.03.2026 секретарем судового засідання складено акт про те, що 03 березня 2026 року об 11 год 30 хв. судове засідання по справі № 904/523/25 не можливо провести з технічних причин, у зв`язку з неможливістю завантаження обладнання, яке необхідне для здійснення відеоконференції. При перевірці обладнання та перезавантаженні, відеоконференцію по справі не можливо було провести, спостерігався технічний збій в роботі підсистеми ВКЗ (недоступність сайту vkz.court.gov.ua, помилки під час обробки запитів веб-сервером).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2026 відкладено розгляд справи до 06.04.2026 на 12:20 год.
06.04.2026 в судовому засіданні був присутній представник Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів висновує про відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
06.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що 06.09.2024 між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 287-К-24, за умовами якого продавець зобов`язався продати і відвантажити хек заморожений обезголовлений на суму 4 181 541,00 грн. Договір укладено за результатами проведеної процедури публічної закупівлі. Поставка товару мала бути здійснена у повному обсязі до 31.10.2024 включно відповідно до пункту 5.1 договору та Рознарядки. Договір діяв до 01.12.2024 включно (пункт 10.1 договору). Під час укладання договору продавець надав покупцю забезпечення виконання договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 209 077,05 грн (пункт 11.2 договору). Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" здійснило часткову поставку товару за договором у загальній кількості 8 460 кг, що підтверджується видатковими накладними № 2776, № 2777, № 2778 від 01.11.2024. Недопоставка становить 25 990 кг на загальну суму 3 154 666,20 грн. Листом від 27.11.2024 № 27.11-24 ТОВ «Ісполін Плюс» повідомило позивача про настання форс-мажорних обставин при виконанні договору. Надано копії сертифікатів № 3500-24-2375, № 3500-24-2377, № 3500-24-2376, № 3500-24-2378 від 24.12.2024, в яких вказано період дії форс-мажорних обставин: дата настання 18.11.2024, дата закінчення 01.12.2024. Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" нараховано штраф відповідно до пункту 7.3 договору на загальну суму 788 666,55 грн (3 154 666,20 Ч 25%). Акціонерне товариство "АЛЬТБАНК" здійснило виплату суми банківської гарантії у розмірі 209 077,05 грн. Сума штрафу, заявлена до стягнення, становить 579 589,50 грн.
Колегія суддів відхиляє помилкові доводи апелянта в частині того, що Позивачем не доведено, що суми банківської гарантії не вистачило для компенсації майнових втрат, оскільки відповідні твердження спростовуєються очевидною помилкою в оцінці ТОВ "Ісполін Плюс" розрахунку штрафних санкцій, який міститься у позовній заяві Генеральної дирекції ДКВС України у справі № 904/523/25 та розміром банківської гарантії.
Відповідно до Рознарядки на поставку хека замороженого обезголовленого продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі у період з 01.10.2024 до 31.10.2024 року включно.
За текстом оспорюваного судового рішення зазначено, що відповідно до пункту 7.1. Договору Сторони визначили що:
- поставкою товару вважається, що продавець поставив покупцю в обумовлений в договорі (рознарядці (додаток 1 до договору)) термін (строк) товар, в обсязі та за цінами, що передбачено умовами цього договору;
-недопоставкою товару вважається непоставка продавцем загального обсягу товару або його частини, який визначено цим договором, під час строку дії договору або у випадку розірвання договору з підстав, визначених пунктом 6.2.4 договору, або відмову продавця здійснити поставку товару;
-порушенням строків поставки товару є поставка продавцем частини або повної партії товару з порушенням термінів (строків), визначених в договорі (пункт 7.1 договору).
У випадку порушення термінів (строків) поставки товару відповідно до умов договору (у тому числі термінів (строків) заміни неякісного товару), зазначених у пунктах 2.4., 5.1., 5.8., 5.11. цього договору, продавець сплачує покупцю пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки, а у разі прострочення понад 7 (сім) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10 % вартості непоставленого в строк товару (пункт 7.2 договору).
Відповідно до пункту 7.2. штраф у розумінні 10% застосовується у випадках коли Продавцем здійснено порушення строків поставки товару більше ніж на 7 днів, але товар було поставлено в межах дії Договору.
В разі недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару (пункт 7.3 договору).
Враховуючи вищевикладене, в розумінні пункту 7.1. Договору - відповідальність відповідно до пункту 7.3. по договору застосовується у випадку коли Продавець взагалі не поставив Товар або його частину, що мало місце під час дії Договору.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами позивача, викладеними у відзиві на позовну заяву в частині того, що у даному випадку має місце саме недопоставка Товару, що підтверджується видатковими накладними № 2776 від 01.11.2024, № 2777 від 01.11.2024, № 2778 від 01.11.2024 з яких вбачається, що товар Продавцем було поставлено у загальній кількості 8 460 кг., та недопоставлено 25 990 кг по Договору термін якого закінчився 01.12.2024.
Таким чином, умовами договору чітко визначені такі поняття як порушення строків поставки, які мають місце під час дії договору та недопоставка товару, що було досліджено судом та враховано у висновках рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25.
Відповідні твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції у даній справі не було досліджено поняття «недопоставки» товару, а також те, що суд дійшов помилкового висновку щодо правомірності нарахування Позивачем штрафу в розмірі 25% відповідно до пункту 7.3. Договору у зв`язку з порушенням його умов є необґрунтованим та не відповідають вищевстановленим фактичним обставинам справи.
Відповідно до пункту 8.1 договору - сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна). Вказаний перелік обставин не є вичерпним.
Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі з наданням підтверджуючих документів (пункт 8.2 договору).
Пункт 8.3 договору - доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є документи, які видаються відповідним органом, уповноваженим на їх видачу згідно з діючим законодавством України.
Пункт 8.4 договору - у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати цей договір.
Листом №27.11-24 від 27.11.24 ТОВ «Ісполін Плюс» повідомило Державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» про настання форс-мажорних обставин при виконанні договору №287-К-24 від 06.09.2024. на підтвердження факту настання форс-мажорних обставин надано копію сертифікатів №3500-24-2375, №3500-24-2377, №3500-24-2376, №3500-24-2378 від 24.12.2024, в яких вказано період дії форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили), а саме: дата настання 18.11.2024; дата закінчення 01.12.2024.
У вказаних листах ТОВ «Ісполін Плюс» посилається на форс-мажорні обставини у вигляді ракетних обстрілів м. Дніпро, які мали місце 17.11.2024 та 21.11.2024.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що на момент закінчення строку поставки по договору (згідно п. 5.1. Договору 31.10.2024) зазначені події ще не відбулися, а отже, вони жодним чином не могли вплинути не виконання договірних зобов`язань. Вищенаведене дозволяє дійти висновку, що Відповідачем не було належним чином повідомлено Генеральну дирекцію ДКВС України про настання форс-мажорних обставин і не були надані підтверджуючі документи в порушення вимог пункту 8.2. Договору та посилання на форс-мажорні обставини є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором (частина 1 статті 611 ЦК України).
Обґрунтовуючи невиконання умов договору Відповідач зазначає, що причинами затримки поставки товару згідно з наданою довідкою ТОВ «Ісполін Плюс» від 27.11.2024 вих.27/11-01 (що міститься в матеріалах справи) вказує на відключення електропостачання внаслідок обстрілів, як на форс-мажорні обставини.
Колегія суддів відхиляє вищенаведені доводи апеляційної скарги з огляду на те, що у випадку, якщо вищезазначені обставини є форс-мажовними в контексті спірних правовідносин, то даний факт має бути підтвреджено сертифікатом Торгово-промислової палати. За відсутності такого доказу (сертифікату ТПП), відповідні твердження є непідтвердженими належними і допустимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами, а тому необгрунтованими.
Укладаючи договір, відповідач знав і повинен був розуміти усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни. Водночас, суд вважає, що було б несправедливим повністю покладати на Відповідача відповідальність за прострочку внаслідок спірних обставин, оскільки чинник війни неможливо повністю врахувати під час господарювання, що також було досліджено та враховано судом Дніпропетровської області при ухваленні рішення у справі № 904/523/25 від 21.05.2025.
Пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. №1178 (далі - Особливості №1178).
Згідно з абзацом 3 пункту 66 Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2020 №822 умови договору не можуть відрізнятися від умов, визначених замовником у запиті пропозицій постачальників, зокрема у проєкті договору, що складовою частиною запиту пропозицій постачальників.
Водночас пунктом 19 Особливостей №1178 передбачено виключний перелік підстав які дають право сторонам на внесення змін до істотних умов договору, а саме, передбачено, що істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, тому числі:
покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (пп 3 Особливостей №1178);
продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (пп 4 Особливостей №1178).
Колегія суддів констатує, що пропозиції ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не містили в собі посилань на покращення якості товару та ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» та на документальне підтвердження виникнення об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку постачання Товару або продовження терміну дії Договору.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, штрафні санкції нараховані відповідачу за реальне порушення договірних зобов`язань у розмірі 579 589,50 гривень та не перевищує ціну договору 4 181 541, 00 гривень).
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.
Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.
Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.
Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.
Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, дотримуючись балансу інтересів сторін, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача на 20 % та стягнення штрафу у розмірі 463 671,60 грн. 
Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру штрафних санкцій більше, ніж на 20%. Порушення умов договору мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну поставку. 
Умови договору, в тому числі строк поставки, були відповідачу відомі, і відповідач погодився на них. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання. 
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За викладеного, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню сума штрафу у розмірі 463 671,60 грн
Відповідні доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було доведено неспівмірність розміру штрафних санкцій із майновими втратами позивача, надмірність штрафних санкцій по відношенню до доходів товариства, порушення рівноваги інтересів сторін спору та наявність інтересів інших осіб, які напряму залежать від результату вирішення даного спору (працівники, замовники, Держава).
З наведеного слідує, що суд першої інстанції припустився ряду процесуальних помилок (не надав оцінку доказам, проігнорував інтереси сторін та інших осіб), а також припустився помилкових висновків в частині неврахування сертифікату про форс-мажорні обставини.
При перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку прошу врахувати, що частину нарахованих штрафних санкцій позивачем вже було отримано від відповідача за рахунок банківської гарантії. і позивачем не доведено, що цієї суми не вистачило для компенсації майнових втрат (якщо такі взагалі були)….» відхиляються колегією суддів як такі, що носять характер оціночних суджень і не містять в собі посилань на обставини, які могли б слугувати для зміни судового рішення, прийнятого у відповідності до норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25, відповідно, залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 12 855,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 у справі № 904/523/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 12 855,00 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя В.Ф. Мороз