179/1870/25
2/179/127/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 року   с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
в складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Павлюка Ю.Ю.,
представника позивача Бацюк О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2019 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачкою укладено договір позики №0977065173. Відповідно до умов договору позики перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети, яка є невід`ємною частиною даного договору позики. 
Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети, яка є невід`ємною частиною даного договору. 
Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України), в якості аналога власноручного підпису позичальника. 
Відповідно до умов Договору позики Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн., в межах строку дії договору – 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. 
Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. 
Всі інші умови, які визначають порядок і умови надання ТОВ «Інфінанс» грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та позичальником, викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти). 
Згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного Договору позики №2628763029 від 05.12.2019 в рамках договору про надання позики №0977065173 від 30.10.2019, що акцептована відповідачем 05.12.2019, відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірі, встановлені кредитним договором. 
14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір факторингу №14-07/21, за яким ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №0977065173, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем. 
В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників позивачу за договором відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором позики №0977065173, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем. 
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №0977065173 від 30.10.2019 станом на день формування позовної заяви становить 70669,79 грн, з яких за тілом кредиту – 4049,96 грн., за відсотками – 66619,83 грн. 
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 53447,30 грн, з яких за тілом кредиту – 4049,96 грн, за відсотками на дату відступлення права вимоги – 49397,34 грн.
Тому позивач просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за договором №0977065173 від 30.10.2019 у розмірі 53447,30 грн., а також просить стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн.
06.12.2025 представник відповідача, адвокат Салтисюк Ю.В., подав до суду відзив, в якому просить суд позовну заяву задовольнити частково, шляхом винесення рішення про стягнення з відповідачки 6176,10 боргу за договором позики та 1000 грн. витрат позивача на правничу допомогу. 
В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на те, що 05 грудня 2019 року відповідачка підписала заявку-анкету на отримання кредиту, акцепт оферти на отримання четвертого траншу кредиту в рамках договору про надання позики №0977065173 від 30.10.2019, відповідно до умов якого відповідачці надано грошові кошти у розмірі 4050 грн., строк користування кредитом 30 днів; загальний строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0977065173 від 30.10.2019 – 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%.
Відповідачка визнає, що допустила заборгованість за договором позики і не повернула на адресу ТОВ «Інфінанс» отриману позику у розмірі 4050 грн., однак при цьому не погоджується з розміром заборгованості, визначеним позивачем в позовній заяві, враховуючи, що строк користування отриманим нею траншем кредиту у розмірі 4050 грн. становив 30 днів, відсотки товариство мало право нараховувати в межах строку кредитування 30 днів, за визначеними умовами договору пролонгації кредиту (траншу) не відбулося, а тому неповернутою залишилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками у розмірі 6167,10 грн. 
Як видно зі змісту укладеного основного кредитного договору від 30.10.2019 року, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору – 36 календарних місяців з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та №2 до договору при надання першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору, зокрема, додатків №3 і №4 при наданні другого та наступних траншів (п.1.2 договору).
Відповідно до п.1.6 договору, в рамках дії даного договору сторони погодили, що максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20 000 грн., максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. 
Однак, у пропозиції надання 4 траншу кредиту та акцепті оферти, які підписані відповідачем як позичальником, сторонами визначені конкретні умови отримання цього траншу в межах основного договору, де вказано про строк кредитування 30 днів, відсоткову ставку 1,75%.
Як убачається зі змісту договору позики та відповідно до умов надання окремого траншу кредиту, автоматичної пролонгації кредиту (траншу) умовами договору не передбачено. Згідно п.3.3 договору строк користування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і простроченим. 
Відповідачка не заперечує, що не виконала зобов`язання з повернення траншу та відсотків за користування траншем 30 днів. З огляду на те, що продовження строку користування траншем не відбулося, оскільки не було виконано умови про погашення відсотків, відповідно з 31 дня заборгованість вважається простроченою і кредитодавець відповідно втратив право нараховувати зазначені відсотки за користування кредитом. 
Отже, до стягнення з відповідача за договором, укладеним з ТОВ «Інфінанс» підлягає сума боргу у розмір 6176,10 грн (4050 грн. тіла кредиту+2126,10 грн. процентів). 
Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 грн. зазначає, що з урахуванням вимог ст.137, ст.141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг – лише складання позову, конкретних обставин справи, значної кількості складених АО «Лігал Асистанс» однотипних позовів, які подані позивачем до судів, а також складності справи та обґрунтованості таких витрат, на переконання відповідача необхідно зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 
22.12.2025 представником позивача, Ткаченко М.М., подано відповідь на відзив, в якому остання звертає увагу на те, що проценти за користування кредитом нараховано позикодавцем за всі отримані позичальником транші у відповідності до п.7.1 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» та п.1.6 Договору на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день повернення. Сторони визначили строк договору – 3 роки та строк кредитування у межах дії договору. При цьому розрахунки процентів здійснено у межах строку дії договору кредиту з дати видачі траншу – 05.12.2019 по 29.10.2022. Враховуючи умови Договору, положення цивільного законодавства, та відсутність обґрунтованого контррозрахунку відповідача, слід дійти про правомірне нарахування процентів за договором. Щодо розумності вартості наданих послуг на правову допомогу, звертає увагу суду, що позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості, яка ускладнена Договором факторингу та Договором про відступлення права вимоги, що потребує значного часу та зусиль для формування позовної заяви, викладення її обґрунтування, здійснення розрахунків сум вимог та формування додатків до позову. Вартість послуг не перевищує реальну вартість послуг правничої допомоги у Києві (місці знаходження офісу та місця реєстрації позивача), беручи при цьому до увагу інфляційні процеси за співвідношення вартості гривні до долару США/Євро. Спір у справі виник у зв`язку з неправильними діями відповідача – несвоєчасного повернення позикових коштів на умовах визначених договорами кредиту, а відтак, на відповідача судові витрати позивача мають покластись у повному обсязі відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Просить задовольнити позовні вимоги повністю. 
Ухвалою від 06.11.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, відповідачу запропоновано подати відзив. 
Ухвалою від 15.01.2026 за клопотанням представника позивача витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» документи, які становлять банківську таємницю.
В судовому засіданні представник позивача, адвокат Бацюк О.М. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив та просила їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Салтисюк Ю.В. в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить розглянути справу без участі відповідачки та її представника та задовольнити позовні вимоги в межах вимог, визнаних відповідачкою. 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_3 укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0977065173, відповідно до якого, Кредитодавець надав Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ».
Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору (п.п. 1.2., 1.5. Договору).
Відповідно до п. 1.6 Договору, до умов даного договору застосовується фіксована процентна ставка. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.
Відповідно до п.1.7 Договору протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору Позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які Позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил.
Пунктом 1.10.2. Договору передбачено, що максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%.
Відповідно до п. 2.7. Договору, позичальник має право в межах строку користування кредитною лінією подавати необмежену кількість запитів на отримання чергового кредиту (траншу) на умовах, визначених Договором.
Позичальник зобов`язаний повернути вчасно отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування фінансовим кредитом та інші платежі, передбачені Договором (п.2.9. Договору).
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 6w5z4r, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
В рамках договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0977065173, на умовах пропозиції (оферти), про надання 4 траншу згідно заявки-анкети №2628763029, що акцептована відповідачкою 05 грудня 2019 року шляхом підписання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (3g6z3v) відповідачці надано кредит (транш) у розмірі 4050 грн. шляхом перерахування на платіжну картку, номер якої зазначений в анкеті-заяві на отримання кредиту.
Основні умови кредиту (траншу): розмір кредиту (траншу) 4050 грн, строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 638,75%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні 2126 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 638,75 %.
Всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом № 11/1 від 11.05.2019 та Договорі надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №977065173 від 30 жовтня 2019 року, зокрема щодо порядку зміни і припинення дії договору.
Заявка-анкета на отримання кредиту від 05.12.2019, Пропозиція укласти Договір надання позики та Акцепт оферти підписані відповідачкою в електронній формі електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3g6z3v (а.с.73,86-87).
Повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.09.2025 підтверджується, що на виконання укладеного договору про організацію переказів грошових коштів від 03.08.2017 № ФК-П-17/08-04, 05 грудня 2019 року о 02:15 перераховано кошти на суму 4050 грн на картку НОМЕР_1 , номер якої зазначено відповідачкою в анкеті-заяві (а.с.98).
У зв`язку з укладенням 27.09.2025 року шлюбу, відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.134).
Згідно листа АТ «КБ «ПриватБанк» від 20.02.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 . Також надані ідентифікаційні дані ОСОБА_1 , номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжної картою. 05 грудня 2019 року на вказану банківську картку було зараховано грошові кошти у сумі 4050 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , виданою АТ «КБ «ПриватБанк» за період 05.12.2019 по 15.12.2019 (а.с.186-187). 
Факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів у зазначеному розмірі відповідачкою не заперечується.
Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Інфінанс» за кредитним договором №№0977065173 від 30.10.2019, внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 14.07.2021 складає 37146,25 грн., з яких 4049,96 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 33096,29 грн. – заборгованість за відсотками (а.с.100-105). 
14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги за боржників, в тому числі за договором позики №0977065173 від 30.10.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем, що також підтверджується копією Реєстру боржників до вказаного договору, копією актів приймання-передавання Реєстру боржників від 14.07.2021 та копією платіжного доручення №М1 від 14.07.2021 (а.с. 15-30).
Згідно реєстру боржників №б/н від 14 липня 2021 року до договору факторингу № 14-07/21, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором №0977065173 у сумі 37146,25 грн, у тому числі: 4049,96 грн. – заборгованість за тілом та 33096,29 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. 
Після відступлення права вимоги від первісного кредитора новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал», останнім здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період з 14.07.2021 по 29.10.2022, та було донараховано 33523,54 грн відсотків за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», з якого вбачається, що станом на 10.01.2023 загальний розмір заборгованості складає 70669,79 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4049,96 грн., заборгованість за відсотками 66 619,83 грн. (а.с. 13).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений договір №10-01/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договорами позивачу, в тому числі за договором позики №0977065173 від 30.10.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем, що також підтверджується копією акту приймання-передачі Реєстру боржників від 10.01.2023, копією Реєстру боржників до вказаного договору (37-67).
Згідно реєстру боржників №б/н від 10 січня 2023 року до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором №0977065173 у розмірі 70669,79 грн, з яких: 4049,96 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 66 619,83 грн.(а.с.67).
За розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Коллект Центр» за договором №0977065173 від 30.10.2019, станом на 22.10.2025 загальна заборгованість становить 70669,79 грн, з яких: 4049,96 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та заборгованість за нарахованими процентами 66619,83 грн. Загальна заборгованість, заявлена до стягнення становить 53447,30 грн., у тому числі: 4049,96 грн. – тіло кредиту, 49397,34 грн. – відсотки. (а.с.14). 
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не спростовано факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» та згодом до позивача ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором №0977065173 від 30.10.2019, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 .
Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0977065173 в рамках якого було укладена пропозиція про надання 4 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628763029 від 05.12.2019, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 , вбачається, що відповідно до вимог частини першої ст.638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Після підписання вказаного кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Інфінанс» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків.
ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за договором виконало, відповідач отримала на картковий рахунок черговий транш у розмірі 4050 грн., обумовлений кредитним договором, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. 
Разом з цим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, оскільки не повернула кредитору кредитні кошти та проценти за користування ними, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.10.2025 становить 70669,79 грн, з яких: 4049,96 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та заборгованість за процентами 66 619,83 грн. Проценти за користування кредитом нараховані за період з 05.12.2019 по 29.10.2022 року, що підтверджується розрахунками заборгованості. 
Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 53447,30 грн., яка складається: заборгованості за тілом кредиту – 4049,96 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 49397,34 грн.
Суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо нарахування відсотків поза межами погодженого сторонами строку кредитування, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається зі змісту договору позики №0977065173 від 30.10.2019, строк дії договору становить 36 календарних місяців (п.1.2.); процентна ставка - 1,75% на 30 днів (п.1.6.); протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту (п.1.7.); договір продовжується на 36 календарних місяців, якщо до його закінчення жодна із сторін письмово не повідомила про його закінчення (п.1.9.); за продовження/зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції) за Основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (п.1.11).
Аналізуючи зазначені положення договору, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 , суд звертає увагу на те, що у договорі розрізняється строк користування кредитом (траншем), який становить 30 днів та строк дії договору - 36 місяців (3 роки), а тому кредитодавець мав право стягувати з позичальника відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75% в межах дії договору.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що нараховані відповідачу відсотки за договором позики, навіть з урахуванням їх зменшення позивачем до 49 397,34 грн., не є співмірними заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4049,96 грн., а отже суперечить принципам розумності та добросовісності.
Суд звертає увагу, що вказана сума відсотків з огляду на сам розмір неповернутої позики у сумі 4049,96 грн. є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та чю1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 49 397,34 грн. не є співмірною сумі неповернутого кредиту у розмірі 4049,96 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру процентів до суми, яка не буде перевищувати розмір отриманих позичальником кредитних коштів, а саме – до 4050 грн. 
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №0977065173 від 30.10.2019 у загальному розмірі 8099,96 грн., з яких: 4049,96 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 4050 грн. – заборгованість за відсотками. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 15,15%), з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 367 грн.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу разом з позовною заявою було надано копію договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладеного між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект центр», заявку на надання юридичної допомоги №2664 від 01.09.2025, витяг з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 (а.с.79-85).
Згідно змісту витягу з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, АО «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Коллект центр» наступні правові послуги: надання усної консультації з вивченням документів - 4000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 12000 грн, а всього на 16000,00 грн (а.с. 85).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував щодо стягнення судових витрат; зазначив, зокрема, про їх неспівмірність зі складністю справи, ціною позову, часом та обсягом виконаних робіт.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у доведеному розмірі 16000 грн. не відповідають вищевказаним критеріям розумності, співмірності зі складністю справи (справа незначної складності), обсягом виконаних робіт і тому підлягають зменшенню до 5000,00 грн та стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам (5000,00 грн х 15,15%) у розмірі 757,50 грн.
Суд також враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в сумі 367 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 757,50 грн.
Керуючись ст. ст. 12,13, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики №0977065173 від 30.10.2019 у загальному розмірі 8099,96 грн. (вісім тисяч дев`яносто дев`ять грн. 96 коп.), з яких: 4049,96 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 4050 грн. – заборгованість за процентами. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 367,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 757,50 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, адреса місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306.

Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Повний текст рішення складений 16.03.2026.

Суддя         О.Ю. Кравченко