ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року	Львів	Справа № 161/21020/25 пров. № А/857/2046/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Грищук В.Б.,
представник позивача: не з`явився,
представника відповідача: Літвак О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року у справі № 161/21020/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
суддя в 1-й інстанції – Мазур Д.Г.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення –16 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області (далі також відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2025 року близько 16:22 рухався на транспортному засобі BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Соборності у місті Луцьку, де був зупинений працівниками УПП у Волинській області. Під час спілкування позивачу було повідомлено, що він допустив порушення, а саме - не користувався засобами пасивної безпеки, а також керував транспортним засобом світловими покажчиками повороту червоного кольору, що не відповідають вимогам ДСТУ 3649:2010, чим порушив п.п. 3.в., п.31.4.5.а ПДР України. Після цього, працівником УПП у Волинській області винесено постанову серії БАД №037908 у справі про адміністративні правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу 510,00 гривень.
З постановою серії БАД №037908 від 03 жовтня 2025 поліцейського позивач не згідний вважаю її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Також вказує про те, що не керував тим автомобілем, який зазначили у постанові транспортним засобом BMW M310I. Акцентував, що йому дійсно належить транспортний засіб BMW M310I, однак він не керував ним у той день, як зазначено у постанові. Він керував іншим автомобілем - BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 , тип якого (згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ) М40І (купе), який не зареєстрований його ім`я. Таким чином, у постанові, на думку скаржника, наведені недостовірні дані стосовно автомобіля, на якому начеб-то вчинено правопорушення і ця обставина є істотною.
Зазначає, що транспортний засіб, яким керував позивач зареєстрований у встановленому порядку. При цьому, підставою первісної державної реєстрації імпортованих транспортних засоби є отримання сертифікату відповідності транспортного засобу вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та правил технічної експлуатації.
Вказує, що в даному випадку, в матеріалах справи відсутні і суду не надано доказів того, що зазначений у постанові автомобіль був переобладнаний, а тому є всі підстави вважати, що покажчики повороту червоного кольору були встановлені саме заводом виробником. Більше того, якщо в постанові вказано не той автомобіль яким я керував. 
Враховуючи, що зазначений у матеріалах транспортний засіб отримав реєстрацію в Україні та є сертифікованим, то є підстави стверджувати про те, що він пройшов державну перевірку та офіційно визнаний придатним до використання на автомобільних шляхах держави.
Просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що 03 жовтня 2025 інспектором 1 роти 3 батальйону УПП в Волинській області старшим капралом поліції Костюкевичем Д.І. винесено стосовно ОСОБА_1 постанову серії БАД №037908 у справі про адміністративні правопорушення, якою притягнуто до за ч. 1 ст. 121 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу 510, 00 гривень.
Із змісту вказаної вище постанови видно, що підставою для винесення постанови серії БАД №037908 стало те, що 03 жовтня 2025 близько 16:22 у м. Луцьку, по проспекту Соборності ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпеки, не користувався ременями пасивної безпеки, керував транспортним засобом із світловими покажчиками повороту червоного кольору, що не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010, чим порушив п. 2.3.в, п.31.4.3. а ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Не погодившись із такою постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують порушення позивачем п. 2.3.в, п.31.4.3. а Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з такими та зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
П.1.3.ПДР України, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з п.1.9.ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Щодо порушення позивачем п. 31.4.3 «а» ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 31.4.3 «а» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності, зокрема, коли кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. 
Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З оскаржуваної постанови вбачається, що відносно позивача 03 жовтня 2025 відповідачем винесено спірну постанову, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП за те, що 03 жовтня 2025 о 16:22 у м. Луцьку, по проспекту Соборності ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не користувався ременями пасивної безпеки, а також, у транспортному засобі задні покажчики поворотів червоного кольору, що не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010.

Колегією суддів досліджено відеозапис, наявний в матеріалах справи, на якому зафіксовано факт повідомлення працівником поліції позивачу про те, що покажчики повороту не відповідають державним стандартам, оскільки такі мають бути жовті, а не червоні, з чим позивач погоджується.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не заперечує факту керування ТЗ із покажчиками червоного кольору, однак вважає, що оскільки автомобіль пройшов процедуру державної реєстрації транспортного засобу, відтак у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Алеляційний суд зазначає, що згідно п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затвердженим наказом Держспоживстандартом України від 28.12.2010 №630, кількість, колір та наявність зовнішніх світлових приладів на колісних транспортних засобах визначають відповідно до таблиці 1, в якій, зокрема, визначено, що обов`язково на всіх автомобілях та автобусах покажчик повороту - передній, боковий та задній мають бути автожовтого кольору.
В Україні оцінка відповідності колісних транспортних здійснюється відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 (далі - Порядок).
Згідно з п. 1.2 розділу І Порядку на кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.
Наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 21.11.2016 №392 «Про скасування національних нормативних документів, національних нормативних документів, гармонізованих з міждержавними нормативними документами, та міждержавних нормативних документів в Україні» з 01.01.2017 скасовано ДСТУ UN/ECE R 48-02:2004 «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення пристроїв освітлення та світлової сигналізації», які допускали використання задніх покажчиків повороту червоного кольору.
Щодо посилань скаржникана те, що автомобіль пройшов процедуру державної реєстрації транспортного засобу, а відтак у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 121 КУпАП, колегія суддів зазначає, що факт реєстрації транспортного засобу свідчить про те, що на момент проходження сертифікації зовнішні світлові прилади транспортного засобу BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 , в тому числі, покажчики поворотів, відповідали вимогам чинних в Україні нормативних документів, а саме ДСТУ 3649:2010, проте апелянтом не надано доказів, що автомобіль не піддавався переобладнанню після проведення такої сертифікації.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт керування позивачем BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 , який мав покажчики поворотів червоного кольору на момент вчинення правопорушення, що не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010.

Щодо порушення позивачем п. 2.3. «в» ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 2.3 «в» ПДР передбачено , що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Колегіяєю суддів досліджено відеозапис, із якого встановлено, що позивач перебуває за кермом транспортного засобу марки BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не пристебнутий ременями пасивної безпеки.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що під час руху він використовував засіб пасивної безпеки – ремінь, після зупинки транспортного засобу, він заглушив двигун, шляхом вимкнення запалювання, а також відстебнув ремінь безпеки - відвівши його у встановлене місце.
Проте, як встановлено з дослідженого відеозапису, ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу двигун не заглушив, ременем пасивної безпеки не був пристебнутий, що в свою чергу спростовує твердження апелянта.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів робить висновок про наявність пістав для притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки.

Крім цього, апелянт зазначає, що не керував тим автомобілем, який зазначили у постанові, а саме – транспортним засобом BMW M310I. Акцентував, що йому дійсно належить транспортний засіб BMW M310I, однак він не керував ним у той день, як зазначено у постанові, він керував іншим автомобілем - BMW Z4 д.н.з. НОМЕР_1 , тип якого (згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ).
Апеляційний суд вказує, що Управлінням патрульної поліції у Волинській області до матеріалів справи долучено відеозапис, на якому чітко видно марку на державний номерний знак автомобіля, яким керував позивач 03 жовтня 2025 року близько 16:20 год, а тому вказаний недолік постанови про вчинення адміністративного правопорушення відповідає ознакам формальної (несуттєвої) помилки та не впливає на зміст самої постанови.

Даючи аналіз наданим доказам, колегія суддів приходить висновку, що працівником УПП у Волинській області всебічно, повно, об`єктивно з`ясовано обставини справи та обгрунтовано, з урахуванням характеру правопорушення, притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року у справі № 161/21020/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 24.02.26