ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/15585/24  Номер провадження 22-ц/814/285/26	Головуючий у 1-й інстанції Алексашина Н. С.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 
на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06 травня 2025 року, постановлене суддею Алексашиною Н.С. 
у справі за позовом Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - КП «Кременчукводоканал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення,
в с т а н о в и в:
16.12.2024 КП «Кременчукводоканал» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 20 032,18 грн (у тому числі з плати за абонентське обслуговування у сумі 1 063,92 грн), нараховані на суму заборгованості 3% річних у розмірі 63,29 грн, інфляційні втрати у сумі 211,51 грн, пеню у розмірі 41,19 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
В обґрунтування підстав позову зазначає, що відповідач є споживачем послуг із централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплата за які здійснюється за абонентським о/р № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач, виконуючи вимоги чинного законодавства України, надавав відповідачці послуги в повному обсязі на підставі тарифів, установлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг у відповідності до пунктів 20-21 Правил №630. 
Натомість відповідачка допустила порушення умов зобов`язання, передбаченого пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п.18, 30 Правил №630 та не виконала зобов`язання належним чином обов`язку з оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 
Із підстав викладеного станом на 16.12.2024 (за період із 01.10.2021 по 30.11.2024) виникла заборгованість на загальну суму 20 032,18 грн, у тому числі з плати за абонентське обслуговування у розмірі 1 063,92 грн, заявлених до стягнення включно із нарахуваннями у порядку статті 625 ЦК України, а саме: 3% річних у розмірі 63,29 грн, інфляційні втрати – 211,51 грн, а також пенею, яка склала 41,19 грн. Судові витрати, понесені товариством при подачі позову, просить компенсувати за рахунок відповідачів.
Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06.05.2025 у задоволенні позову Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення – відмовлено. 
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували вжиття заходів суб`єктом господарювання для вчасного проведення періодичної повірки лічильника відповідачки, а також втручання у його роботу. Також позивачем не надано відомостей щодо здійснення ним періодичного контрольного зняття показань лічильника або про недопуск споживачем представника позивача для контрольного зняття показань лічильника. Натомість, після відновлення надання споживачем показань лічильника, позивач не провів перерозподіл обсягу спожитої послуги та перерахунок зі споживачем. 
Установивши викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості, оскільки така заборгованість нарахована не відповідно до фактичних показань лічильника, а за нормами споживання, як для приміщення не оснащеного вузлом обліку відповідної комунальної послуги.
Позивач ізрішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Вважає, що судом першої інстанції помилково не було враховано вимоги частини четвертої статі 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», статті 4, 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а відтак, залишено поза увагою, що із 02.08.2017 змінилися підходи до обслуговування засобів обліку води і з цього часу періодична повірка, обслуговування та ремонт лічильників здійснюється за рахунок їх власників. Відтак, саме обов`язок споживача проводити періодичну повірку вузлів обліку, що забезпечують індивідуальних облік споживання води в квартирах. 
Наголошує, що саме відповідачка, будучи власником вузла розподільного обліку (квартирного лічильника), мала провести періодичну повірку квартирного лічильника у період до 12.09.2021. Проте суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, помилково застосувавши положення абзацу третього частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
Доводить, що указана норма Закону не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки встановлює відповідальність виконавців комунальних послуг щодо повірки вузлів комерційного обліку (будинкових, не квартирних лічильників) води. Аналогічно абзац 3 частини 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» покладає на КП «Кременчукводоканал», як суб`єкта господарювання, - надавача комунальних послуг відповідальність за своєчасність періодичної повірки саме вузлів комерційного обліку (загально будинкових, будинкових лічильників) води, а не розподільного обліку (квартирних лічильників). 
Вважає безпідставним застосування районним судом пунктів 7, 8 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 №474, оскільки такий Порядок визначає процедуру повірки загально будинкових та будинкових, а не квартирних лічильників. При цьому, КП «Кременчукводоканал» попереджав відповідача про необхідність здійснити чергову повірку лічильників гарячої і холодної води та надати свідоцтва про повірку. Таке попередження міститься у приписі, копія якого наявна у матеріалах справи.
Вважає висновки суду про відсутність втручання у роботу вузла розподільного обліку води відповідача такими, що ґрунтуються на припущеннях. Оскільки відсутність втручань у діяльність приладу та коректність роботи приладу обліку води (квартирного лічильника води) відповідача у період з 13.09.2021 до 31.01.2025 не підтверджена сторонньою незалежною організацією, у формі чергової повірки, як це передбачено Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Тоді як відсутність документів про повірку квартирних лічильників сама по собі є підставою для неврахування їх показань.
Наголошує, що саме відповідачка, будучи власником квартирного лічильника води та стороною у справі, має доводити справність його роботи у період з 13.09.2021 по 31.01.2025, що має бути підтверджено відповідними документами про проведення його періодичної повірки. Проте доказів на підтвердження викладеного відповідачкою не доведено та не спростовано належними доказами розмір заборгованості, заявленої до стягнення.
Вважає висновки районного суду про безпідставне здійснення позивачем нарахувань обсягів споживання питної води відповідачці за правилами встановленими для випадків відсутності вузлів розподільного обліку – за нормами споживання, - такими, що не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та суперечать вимогам чинного законодавства. Зокрема, в контексті того, що рішенням встановлено, що квартирний лічильник відповідача пройшов повірку 03.07.2018 та мав бути повірений споживачем у період до 12.09.2021, однак наступна повірка лічильника проведена споживачем лише 31.01.2025. Таким чином, у період з 12.09.2021 до 31.01.2025 у квартирі відповідача були відсутні повірені засоби обліку холодної води.
Також суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин пункти 29 та 31 Правил №690, залишивши поза увагою, що обов`язок здійснювати контрольне зняття показань, перерозподіл обсягу спожитої послуги та перерахунок їх вартості зі споживачем, виникає у позивача лише у випадку обладнання приміщення споживача засобами розподільного обліку. Однак, строк повірки квартирного лічильника відповідача закінчився 12.09.2021. Тоді як, згідно з пункту 5 розділу І Методики, приміщення, оснащене вузлом розподільного обліку відповідної комунальної послуги, засіб вимірювальної техніки якого перебуває на повірці, що передбачає його розпломбування та демонтаж, не вважається приміщенням, не оснащеним вузлом розподільного обліку відповідної комунальної послуги, протягом строку такої повірки, але не більше 30 діб.
Доводить помилковість висновків районного суду, що позивач зобов`язаний був зняти контрольні показання на підставі п.29 Правил №690, оскільки у квартирі відповідачки у спірний період повіреного вузла розподільного обліку не було. Таким чином, оскільки у спірний період квартира відповідача згідно пункту 5 розділу І Методики не вважалась приміщенням, оснащеним вузлом розподільного обліку відповідної комунальної послуги, тому у період виникнення та наявності спірної заборгованості у позивача відсутні обов`язки, передбачені п.п. 31 та 29 Правил №690.
Просить врахувати, що навіть у випадку коли відповідач не споживав послуги КП «Кременчукводоканал», він в силу положень п.39 Правил №690, зобов`язаний сплачувати плату за абонентське обслуговування. Отже, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення безпідставно не було застосовано положення статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 39 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 та безпідставно відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача плати за абонентське обслуговування у розмірі 1 063,92 грн.
Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 15.0.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.05.2016 ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання №2782 до умов Договору приєднання про надання послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)./а.с.9-10/
Згідно із розрахунком КП «Кременчукводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення по о/р № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 склала 20 032,18 грн. (у тому числі з плати за абонентське обслуговування у сумі 1 063,92 грн.); 3% річних - 63,29 грн.; інфляційні втрати - 211,51 грн.; пеня - 41,19 грн./а.с.5-8/
03.03.2025 відповідачкою подано до районного суду заперечення на позов, до яких приєднано: акт від 11.08.2011: холодна вода - 79, гаряча вода - 45; акт від 01.11.2011: холодна вода - 86, гаряча вода - 48; акт від 03.07.2018: холодна вода - 221, гаряча вода - 155; акт від 31.01.2025: холодна вода - 256, гаряча вода - 181./а.с.75-77/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження: вжиття заходів суб`єктом господарювання для вчасного проведення періодичної повірки лічильника відповідачки, такий лічильник не був розпломбований між повірками в період з 03.07.2018 по 31.02.2025; втручання у роботу лічильника; здійснення періодичного (не менше одного разу на рік) контрольного зняття показань лічильника або про недопуск споживачем представника позивача для контрольного зняття показань лічильника, а після відновлення надання споживачем показань лічильника, позивач не провів перерозподіл обсягу спожитої послуги та перерахунок зі споживачем.
Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022.
Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, яка переглядається, позивачем на підставі належних та допустимих доказів, не спростованих відповідачем, доведено порушення останньою, як споживачем послуг, умов зобов`язання, визначених у заяві-приєднання №2782 до умов Договору приєднання про надання послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
При цьому, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що за правилами частини одинадцятої статті 4, частини другої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», абзацу 5 частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» саме відповідачка, будучи власником вузла розподільного обліку (квартирного лічильника) мала провести періодичну повірку квартирного лічильника, зокрема, у період до 12.09.2021.
Також знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування районним судом до спірних правовідносин вимог абзацу третього частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», положення якої встановлюють відповідальність виконавців комунальних послуг щодо повірки вузлів комерційного обліку (будинкових, не квартирних лічильників) води. 
За встановлених обставин знайшли своє підтвердження доводи позивача, що відповідачка допустила порушення умов зобов`язання, передбаченого пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п.18, 30 Правил №630 та не виконала зобов`язання належним чином обов`язку з оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 
Стосовно стягнення плати за абонентське обслуговування, колегія суддів виходить з такого
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 Закону про ЖКП плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
За змістом пунктів 34, 35 та 39 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, плата за абонентське обслуговування сплачується споживачем виконавцеві в порядку та розмірах, визначених індивідуальним договором, але не вище граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.
Абонентська плата КП «Кременчукводоканал» стягується за спірний період на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанов Кабміну (№690, №808), для покриття витрат на індивідуальне обслуговування споживачів (білінг, квитанції, кол-центр тощо) і є обов`язковою за індивідуальним договором, незалежно від обсягу споживання.
Як убачається із матеріалів справи відповідач у встановленому порядку до КП «Кременчукводоканал» із заявами про припинення водопостачання та зупинення нарахування абонентської оплати не зверталася, що дає підстави для нараховування плати за абонентське обслуговування у спірний період у розмірі, заявленому до стягнення та не спростованого відповідачкою.
Стосовно підставності стягнення нарахувань у порядку статті 625 ЦК України та пені, колегія суддів ураховує наступне
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із нормою частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Із матеріалів справи убачається, що на суму заборгованості за спожиті послуги нараховувалися інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.10.2021 по 31.11.2024 у розмірах: 63,29 грн - 3% річних, інфляційні втрати – 211,51 грн, пеня – 41,19 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Згідно із Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався і на даний час.
Аналізуючи складений позивачем розрахунок стягнення нарахувань за статтею 625 ЦК України, апеляційний суд враховує, що не залежно від того, що загальний період нарахувань включав у себе період, на який розповсюджується дія Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022, фактично заявлені до стягнення розмір нарахувань у порядку статті 625 ЦК України включав у себе період тільки із 01.12.2021 по 23.02.2022, де розмір 3% річних склав 63,29 грн, а інфляційних втрат - 211,51 грн та пені -41,19 грн.
Доводів на спростування підставності стягнення нарахованої позивачем заборгованості, відповідачем не наведено, як і не надано доказів, які б спростовували наявність невиконаного відповідачем зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг або ж відсутність такого обов`язку в цілому. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду скасуванню із постановленням нового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області – задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06 травня 2025 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (ЄДРПОУ 03361655) заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 20 032,18 грн, нараховані на суму заборгованості 3% річних у сумі 63,29 грн, інфляційні втрати у сумі 211,51 грн та пеню у розмірі 41,19 грн, а всього 20 348,17 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя         Л.І. Пилипчук

Судді           Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак