Справа № 337/479/26
Номер провадження 2/337/870/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді – Салтан Л.Г.
за участю секретаря – Кабалюка Д.А.,
представника позивача - Біліченко О.О. (в режимі відеоконференцзв`язку)
представника відповідача - Савельєвої Т.Б. (в режимі відеоконференцзв`язку)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
26.01.2026 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Біліченко О.О. через підсистему Електронний Суд звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень, посилаючись на те, що ОСОБА_1  у період з 1993 року по 2024 рік працював у ПАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ", в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді «оператор поста керування станом гарячої прокатки».
В обґрунтування позову зазначив, що 05.07.2024 року позивач звільнився з ПАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.
Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.08.2025 року за №15, виданим Філія «Університетська лікарня» Харківського національного медичного університету – позивачу встановлено професійні захворювання: «1.Хронічний бронхіт 2 стадії токсико-пилової етіології у фазі загострення. Легенева недостатність 2 ст. (другого) ступеню; 2. хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступінь) за класифікацією Остапкович В.Є. та ОСОБА_2 ». 
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.11.2025 року ( пункт 9) датою встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями є 07.08.2025 року.
Пунктами 17, 18 цього Акту встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (29 років, 02 місяці).
Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту – шум, хімічні фактори, фактичні показники яких значно перевищують нормативні».
В пунктах Інформаційної довідки про умови праці, працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 30.08.2024 року також зазначений: перелік (кількісна характеристика) шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у одній колонці якої вказане «нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках «фактичне значення» згідно атестацій, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки разів.
Згідно пунктів 16, 17.1.6., 17.1.10., 17.2.3., 17.2.4. Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 52/26/133/В (рішення від 14.01.2026 р. № 52/26/133/Р, складеному у КНП «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕНОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ) – ступінь втрати професійної працездатності позивача внаслідок професійних захворювань складає 50 %, позивач визнаний особою з інвалідністю 3 групи.
Отримання позивачем професійного захворювання призводить його до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово відповідачем. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не може вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Окрім цього позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Позивачу 52 рік, з яких значну частину життя (29 років, 02 місяці) він працював за робітничим професійним напрямком на підприємстві Відповідача. Однак, станом не теперішній час, працювати за фахом позивач фізично не зможе ніколи, за станом свого здоров`я, змінився стан та якість життя позивача, що завдає йому постійних моральних страждань. Позивач оцінює спричинену йому відповідачем моральної шкоду, спричинену внаслідок фізичних та душевних страждань в грошовому вимірі в розмірі 50 000грн, а також просить стягнути понесені ним судові витрати на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 28 січня 2026 року відкрито провадження по справі, відповідачеві наданий строк на подання відзиву.
09 лютого 2026 року представник відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» надав відзив, в якому виклав свої заперечення проти заявлених позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити, зазначив, що записи в трудовій книжці позивача про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення підтверджують, що позивач був обізнаний, що він зайнятий на робочому місці зі шкідливими умовами праці, що дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах. Робота позивача за Списком №1, що дає право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, сама по собі передбачає, що це роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, де рівень впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, крім зростання хронічної захворюваності (виробничо обумовленої та захворюваності з тимчасовою втратою працездатності), призводять до розвитку професійних захворювань. Тобто, позивач чітко усвідомлював, що виконувана ним робота пов`язана з безпосереднім впливом шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого. Позивач звільнився з підприємства відповідача у зв`язку із виходом на пенсію, а не за станом здоров`я. З урахуванням зазначеного, відповідач у відносинах з позивачем діяв правомірно, добросовісно, що виключає підстави для відшкодування моральної шкоди. Слід врахувати, що згідно з медичним висновком позивач не позбавлений можливості з помірним обмеженням життєдіяльності проводити різні види трудової діяльності. Крім того, втрату працездатності позивачу встановлено на чітко визначений строк (дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності 15.12.2026), що не виключає імовірність подальшого покрашення стану здоров`я ОСОБА_1 та зменшення відсотку втрати професійної працездатності. Слід відзначити, що пенсія призначається для матеріального забезпечення певних категорій осіб, які втратили працездатність або мають право на пенсію за вислугою років, а також за роботу у шкідливих умовах. Це захід соціального захисту, що передбачає регулярні щомісячні грошові виплати за принципами пенсійного страхування та солідарності, забезпечуючи гідне життя застрахованим особам та членам їхніх сімей. Факт отримання пенсії позивачем спростовує його доводи у позовній заяві щодо можливості отримувати грошові кошти для матеріального забезпечення свої потреб. 
Згідно з п.14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.11.2025, зазначено про діагноз основний - п.1. Хронічний бронхіт ІІ ст.(друга), фаза загострення, легенева недостатність 2 ступеня – J42. Однак, у п.17.1.7 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №52/26/133/В, вказано, що діагноз, за яким особу було направлено, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я» - є основний діагноз - «Інша уточнена хронічна обструктивна хвороба легені – J44.8». 
У Медичному висновку Лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.08.2025 та в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.11.2025 діагноз за кодом J44.8 відсутній. 
У відповідності до п. 9 Положення про експертні команди експертні команди, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 за № 1338, з поміж іншого, формують результати оцінювання на підставі відомостей про стан здоров`я особи, зокрема обов`язково на підставі тих, що містяться в електронній системі охорони здоров`я, та в медичній документації, що була внесена до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи в сканованому вигляді лікарем, який направив на проведення оцінювання. Надані позивачем докази є суперечливими між собою в частині основного діагнозу і такими, що не відповідають фактичним обставинам. Матеріали справи не містять жодних медичних документів, що ОСОБА_1 продовжує лікування, чи в його житті виникли інші складнощі, а факт виходу на пенсію на пільгових умовах не є підставою для стягнення моральної шкоди. Вказана вимога є передчасною. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, а тому розмір моральної шкоди, що заявлений до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, що не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості. Просить у задоволенні позову відмовити.
Також у відзиві представник позивача поставив позивачу наступні питання: 1. Чи повідомляв позивач роботодавця про небажання працювати у шкідливих умовах праці та необхідність переведення його на іншу роботу? 2. Якщо відповідь на попереднє питання так, то кого повідомляв позивач та яку отримав відповідь щодо необхідності зміни йому умов праці та якими доказами це підтверджується? 3. Чи отримує позивач пенсію? 4. Чи має інші хронічні хвороби непрофесійного характеру і які?
11.02.2026 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій виклав заперечення проти доводів представника відповідача, в якій звернув увагу суду, що припинити роботу внаслідок наявності шкідливих факторів є не обов`язком, а правом робітника, в той час, як створення безпечних умов праці для робітника є беззаперечним обов`язком роботодавця. Порушенням умов праці на підприємстві відповідача є саме перевищення норм та ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача. Факт встановлення втрати працездатності не безстроково, а із зазначенням дати наступного огляду – сам по собі не має ніякого правового значення, у п.17.2.6. Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, в якому йдеться про таке: «дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності (у разі необхідності). Крім того, відповідач спочатку у своєму відзиві вказує невірні данні. Так, в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.11.2025 та у Медичному висновку ЛЕК взагалі не містяться будь-яких кодів, принаймні такого коду, як «J42» - немає. Підставою та причиною встановлення Позивачу втрати професійної працездатності в розмірі 50) % - є саме професійні захворювання, зазначені у Медичному висновку, та пунктів 16, 17.2.3., 17.2.4. Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за №52/25/7381/В, рішення від 22.12.2025 р. Чинність та вагомість висновків, встановлених Медичним висновком ЛЕК та Рішенням експертної команди за результатами оцінювання – відповідачем жодним чином не спростована. Факт наявності моральних страждань позивача внаслідок отримання пошкодження його здоров`я підтверджено наявними в матеріалах справи медичними документами. Так, з наведених у позові обставин є очевидним отримання позивачем моральної шкоди, через наявність фізичних професійних захворювань. Те що фізичне захворювання людини змінює її душевний стан та призводить до моральних страждань – є загальновідомою обставиною та не потребує доведення. В цьому випадку, це не просто доведені медично фізичні зміни в організмі людини, а саме професійні захворювання (інвалідність) внаслідок роботи на підприємстві відповідача. З аналізу наведених нижче законів та судової практики, можна дійти висновку, що у випадку отримання працівником професійних захворювань, трудового каліцтва – наявність моральної шкоди у працівника презюмується. Заявлена ціна позову - 50 000 грн. цілком співвідноситься із глибиною страждань позивача внаслідок отриманої моральної шкоди через втрату здоров`я, професійної працездатності та отримання ним інвалідності. 
Також просить стягнути витрати позивача на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи на загальну суму 11 000 грн.
Крім того, щодо питань, поставлених у відзиві відповідачем позивачу зазначив, що виходячи з тлумачення ч. 2 ст. 93 ЦПК України, за змістом якої учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті - вбачається, що саме обов`язок надавати відповіді на такі питання може виникати лише у відповідача, а не навпаки. Позивач може відмовитись від показань щодо себе (ст.71 ЦПК України). Всі питання до позивача, які вказані у відзиві, не стосуються обставин, що мають значення для справи. Окрім цього, у позивача відсутній намір (згода) надавати письмові відповіді на ці питання, керуючись положеннями ст. 92 ЦПК України та ч. 6 ст. 93 ЦПК України, ст. 71 ЦПК України.
24.02.2026 року представником відповідача надані заперечення на відповідь, в яких він вважає суму витрат на правничу допомогу значно завищеною та не співмірною зі складністю справи. Також звертає увагу, що поставлені ним питання є суттєвими для правильного вирішення справи, натомість, позивач відмовився надавати на них відповіді. Просить у задоволенні позову та стягненні судових витрат відмовити у повному обсязі. 
24.02.2026 року представником позивача подані додаткові пояснення на обґрунтування розміру понесених судових витрат.
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи їх законними, обґрунтованими та доведеними належними доказами та стягнути заявлені витрати у справі.
Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Звернув увагу про відмову позивача надати відповіді на поставлені питання, з`ясування яких має суттєве значення для правильного вирішення спору.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.
З урахуванням думки учасників справи, якими не було заявлено клопотань щодо особистої участі позивача у справи для надання особистих пояснень у судовому засіданні, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність позивача.
Вислухавши доводи представників сторін, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжсталь» у період з 1993 року по 2024 рік, у тому числі, серед іншого, у цеху гарячої прокатки, на посаді оператора поста керування станом гарячої прокатки, що підтверджується записами з трудової книжки, копія якої наявна в матеріалах справи. 
Загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 33 роки 08 місяців, за професією - 29 років 02 місяці - у цеху в умовах впливу шкідливих факторів.
Позивач ОСОБА_1 звільнився з ПАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" 5 квітня 2024 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, відповідно до за ст. 38 КЗпП України. 
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.08.2025 року за №15, виданим Філія «Університетська лікарня» Харківського національного медичного університету, позивачеві встановлено ряд професійних захворювань, а саме: хронічний бронхіт II стадії токсико-пилової етіології у фазі загострення; легенева недостатність II (другого) ступеню, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 07.08.2025р. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступінь) за класифікацією Остапкович В.Є. та ОСОБА_2 захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 07.08.2025p. 
За змістом зазначеного висновку, встановлені вперше захворювання є професійними. 
Також у висновку зазначено обґрунтування діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння), а саме, що підґрунтям для встановлення професійного захворювання є: профмаршрут стаж роботи в шкідливих умовах праці - 29 років 03 місяців; дані інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 30.08.2024р., згідно якої підпадав під дію підвищених концентрацій токсичних речовин та пилу: азоту діоксиду та вуглецю (II) оксиду > ГДК в 1,05-1,25 рази; кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу 2-10% > ГДК в 1,12-1,15 рази; заліза (III) оксиду > ГДК в 1,13-1,3 рази; виробничий шум 80,1-86,0 дБА (ГДР - 80 ДБА); скарги та клінічні прояви, характерні для даних захворювань; анамнез захворювань поступовий розвиток у період роботи в шкідливих умовах праці; відсутність інфекційного початку шкідливих звичок в анамнезі; дані додаткових обстежень (у т.ч. рентгенографія ОГК, висновки: лікаря пульмонолога, сурдолога, отоларинголога, дані аудіометрії, спірографії). Працездатність обмежена. Протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних, та алергізуючих, подразнюючих речовин, шуму, вібрації, несприятливих метеофакторів, фізичних навантажень, на висоті, в нічні зміни. 
Повідомлення про наявність вперше виявленого хронічного професійного захворювання (отруєння) або рішення про підтвердження (відміну) раніше встановленого діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.08. 2025 р. № 48 
Висновок видано на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 07.08. 2025р. № 15.
За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.11.2025 року (Форма П-4) щодо розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): хронічного бронхіту II стадії токсико-пилової етіології у фазі загострення, легеневої недостатності II ступеню, хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості з помірним ступенем зниження слуху (третій ступень) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлено наявність шкідливих умов праці згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р. № 248, а саме зазначено, що умови праці на робочому місці ОСОБА_1 відносяться до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»: по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин в т.ч. аерозолю фіброгенної дії - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по показникам мікроклімату – до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; по рівню шумового навантаження - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по показникам важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по показникам напруженості трудового процесу - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; загальна оцінка – до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі».
Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: оператор поста керування станом гарячої прокатки цеху гарячої прокатки ПАТ «Запоріжсталь» в процесі прокатки керує підйомним столом, шлеперами, рольгангами, обтискними клітями на лінійних заготовочних і великосортних станах, підйомним столом на універсальних станах, натискним пристроєм, кантувачами, робочими рольгангами, кінцевими ножицями та задавальними роликами на клітях заготовочних сортопрокатних і тонколистових станів, роботою чистових клітей чистової лінії на великосортних станах з послідовним розташуванням клітей та на безперервних та напівбезперервних великосортних, середньосортних, дрібносортних і дротових станах, роботою розподільного столу на безперервних дротових станах, рольгангами, скидавачами, штовхачами, притискним і задавальним механізмами на кулепрокатних станахта інше. 
Внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів у ПАТ «Запоріжсталь» (стаж роботи - 29 років 02 місяці) та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів.
Причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є: наявність на робочому місці оператора поста керування станом гарячої прокатки цеху гарячої прокатки (обтискного цеху) ПАТ «Запоріжсталь» (стаж роботи - 29 років 02 місяці) шкідливих виробничих факторів:
І. Хімічні фактори: 
-концентрації азоту діоксиду - 1,1-1,2 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3, вуглецю (II) оксиду - 6,9-13,1 мг/м3 при ГДК – 20,0 мг/м3, зз урахуванням ефекту сумації речовин односпрямованої дії, їх концентрації перевищують ГДК в 1,05-1,25 рази, згідно з «Державними медико-санітарними нормативами допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.07.2024 № 1192;
- концентрації кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 2 до 10% 4,5-4,6 мг/м3 при ГДК - 4,0 мг/м3, (перевищення ГДК в 1,12-1,15 рази), заліза (III) оксиду - 6,8-7,7 мг/м? при ГДК – 6,0 мг/м3 (перевищення ГДК в 1,13-1,3 рази), з урахуванням ефекту сумації речовин односпрямованої дії, їх концентрації перевищують ГДК у 2,3-2,4 рази згідно з Державними медико- санітарними нормативами № 1192.
II. Шум: еквівалентний рівень шуму перевищує ГДР на 0,1-6,0 ДБА (80,1-86,0 дБА, при ГДР 80 ДБА), згідно з ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми шуму, ультразвуку та інфразвуку».
Отже, зазначеним Актом встановлено, що наявне у позивача хронічне професійне захворювання виникло вперше, при цьому воно виникло внаслідок тривалого стажу роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (29 років, 02 місяці); причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту – шум, хімічні фактори, фактичні показники яких значно перевищують нормативні».
За текстом Інформаційної довідки про умови праці, працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 30.08.2024 року, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р. № 248 умови праці оператора поста керування станом гарячої прокатки цеху гарячої прокатки ПАТ «Запоріжсталь» відносяться до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі». Інформація про умови праці ОСОБА_1 за період його роботи з 15.06.1993р. по 01.03.1995р. довбальником механічного цеху ВАТ «Запоріжсталь» на підприємстві відсутня (атестація робочого місця не проводилась). Інформація про умови праці ОСОБА_1 за період його роботи з 04.09.1990р. по 11.06.1991р. столярем в цеху 433 Запорізького заводу «Спутнік» та з 06.03.1995р. по 13.04.1995р. теслярем-бетонярем «Запоріжалюмінбуд» відсутня, через ліквідацію підприємства без правонаступників.
Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 52/26/133/B ( рішення від 14 .01.2026 за № 52/26/133/P), складеному у КНП «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕНОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ) – наявна комбінована патологія у ОСОБА_1 призводить до порушення пересування та трудової діяльності 1 ст. Згідно постанови КМУ 1338 від 15.11.2024 року хворий визнаний особою з інвалідності III (третя) групи, на 1 (один) рік. Згідно медичного висновку ЛЕК 15 від 07.08.25 року хворому встановлено 50% втрати професійної працездатності, професійне захворювання, на 1 (один) рік. Дата встановлення ІІІ групи інвалідності 15.12.2025 року. Дата повторного оцінювання - 15.12.2026 року. Дата, з якої визначено відсоток втрати професійної працездатності: 15.12.2025. Причина втрати професійної працездатності: професійне захворювання, 50%, встановлено 3 04.11.2025. Дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності (у разі необхідності): 15.12.2026 року. 
Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.
Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
За ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.
Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Положеннями статті 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту.
Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.
Фізичні страждання – це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.
У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.
У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».
Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з причин тривалої праці внаслідок допущеного перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Доводи представника відповідача щодо обізнаності позивача щодо праці на робочому місці зі шкідливими умовами праці як підставу у відмові у задоволенні позову, суд вважає хибними, оскільки створення безпечних умов праці для робітника є беззаперечним обов`язком роботодавця. Отже, в свою чергу роботодавець, не вживши заходів щодо усунення шкідливих умов праці, повинен був передбачити шкідливі наслідки таких умов, у тому числі, і можливість отримання працівниками хронічних захворювань, які є професійними. 
При цьому жодних доказів, щодо набуття такого захворювання позивачем внаслідок порушення умов праці, або з інших причин, що не пов`язані з роботою позивача на підприємстві відповідача, суду не надано. 
Наявність хронічних захворювань непрофесійного характеру у позивача, отримання ним пенсії на пільгових умовах, повідомлення про небажання працювати в умовах, запропонованих роботодавцем, як і можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечних умов праці та нести відповідальність за відсутність таких умов
Отже, суд вважає цілком доведеним, що саме праця позивача в створених відповідачем шкідливих умовах праці стала наслідком наявності у нього хронічних захворювань, які за своїм характером є професійними, що потягли за собою наслідки у вигляді встановлення втрати працездатності та 3 групи інвалідності. 
Безумовно, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, проходити огляд у лікарів, приймати ліки, бо без них його стан погіршується та дотримуватися інших наданих рекомендацій. 
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавців.
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_1 зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (50 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю, встановлення 3 групи інвалідності.
Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано конституційну значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1  та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є 50 000,00 грн.
Доводи представника відповідача, що саме позивач винний в отриманні професійного захворювання, оскільки відповідно до статті 38 КЗпП України не скористався правом розірвання трудового договору за власним бажанням та продовжував працювати, відповідно до ст. 43 Конституції України вільно обрав місце свого працевлаштування, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, судом встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є робота у шкідливих та небезпечних умовах. Можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечні умови праці та нести відповідальність за відсутність таких умов.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення(ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права(справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)
Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписом п.2 частини другої ст. 141 цього Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.
Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач ОСОБА_1 отримував правову допомогу адвоката Біліченко О.О., розмір якої визначений в 11 000 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими суду Договором про надання правової допомоги від 7 жовтня 2025 року, ордером АР №1263807 від 7 жовтня 2025 року, Актом виконаних робіт від 10 лютого 2026 року, підписаним позивачем та його представником.
Разом з тим, представником відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг.
Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 6000,00 грн.
За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні, витрати в цій частині компенсується за рахунок держави
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, код ЄДРПОУ 00191230) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову суму в розмірі 50 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, код ЄДРПОУ 00191230) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлений 24 березня 2026 року

Суддя: Л.Г. Салтан