Справа № 446/124/25 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І. 
Провадження № 33/811/402/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Ткач В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання захисника Мотальової-Кравець В.Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави (стягувачем є Державна судова адміністрація) у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Мотальова-Кравець В.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження.
Зазначає, що постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року ОСОБА_2 не отримував. 
Діючи добросовісно, у лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду - сплати штрафу та судового збору.
21.02.2025 заяву ОСОБА_2 було задоволено., розстрочено виконання постанови в частині сплати штрафу в розмірі 17000 грн. на 10 місяців зі сплатою по 1700 грн. щомісяця.
Після сплати зазначених сум, ОСОБА_1 вважав, що виконавче провадження завершене, а всі обов`язки покладені на нього судом виконано.
Лише в січні 2026 року ОСОБА_2 стало відомо про існування виконавчих проваджень з примусового виконання постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справі №446/124/25 щодо стягнення штрафу.
Фактично після застосування примусових заходів виконання ОСОБА_2 стало відомо, що відносно нього здійснюється повторне стягнення, тому вважає, що наявні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження.
Захисник Ткач В.О., яка брала участь в розгляді клопотання в режимі відеоконференції, підтримала подане клопотання захисником Мотальовою-Кравець В.Ю., просила його задоволити.
Заслухавши пояснення захисника Ткач В.О., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в частині поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що у поновленні такого слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
За змістом частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, з-поміж інших особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Системний аналіз зазначеної норми КУпАП вказує на те, що до повноважень суду апеляційної інстанції належить вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження в разі надходження такого клопотання.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржена постанова судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області прийнята у судовому засіданні 12.02.2025 без участі ОСОБА_1 . За наслідками розгляду справи ОСОБА_1 був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та постановлено стягнути судовий збір - 605 грн. 60 коп. 
14 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області про розстрочку виконання постанови в частині сплати штрафу, яка постановою від 21.02.2025 була задоволена, і ОСОБА_1 сплачував щомісячно визначену судом суму, яка була розподілена на 10 місяців.
Натомість з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - Мотальова-Кравець В.Ю. звернулася лише 02.03.2026, тобто більш ніж через рік після прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та фактичного виконання судового рішення.
Доводи захисника, що про те, що відносно ОСОБА_2 здійснюється повторне стягнення зі сплати штрафу у справі №446/124/25 не може бути підставою для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є фактично виконаним, а спір щодо повторного стягнення штрафу підлягає усуненню у поза судовому порядку, шляхом звернення безпосередньо до відділу ДВС, на виконанні якого перебуває постанова.
Враховуючи наведене, доводи щодо поважності причин пропуску строку на оскарження викладені у клопотанні є необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду захисник не надає і не посилається на інші обставини, що перешкоджали йому реалізувати своєчасно своє право на оскарження постанови суду.
Водночас апеляційний суд зауважує, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками, встановленими законом, захисник Мотальова-Кравець В.Ю. не навела поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надала доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови судді у встановлений КУпАП десятиденний строк, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити та повернути апеляційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами заявнику.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

відмовити захиснику Мотальовій-Кравець В.Ю. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП
Апеляційну скаргу повернути захиснику Мотальовій-Кравець В.Ю. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду     Урдюк Т.М.