Справа № 229/4381/23
Провадження № 2/211/977/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рагозіної С.О.,
при секретарі Андрійченко А.Ю.,
у відсутність сторін,
розглянувши в місті Кривий Ріг цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Лабик Р.Р. звернулася до Дружківського міського суду Донецької області із позовом до АТ "Страхова група" ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. В обґрунтування позову зазначила, що 02.02.2023 року близько 08 год. 50 хв. в Донецькій обл., смт. Олексієво-Дружківка, по вул. Олекси Тихого відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "Chery Amulet" р.н. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем марки "MERCEDES-BENZ SPRІNTER 516 CDІ" р.н. НОМЕР_2 та військовим броньованим автомобілем НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер. За фактом ДТП ТУ ДБР розташоване у м.Краматорську внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023050010000298. Станом на сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні №62023050010000298, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває. Вищевказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.02.2023 року, листом ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську № 13-03-5770/23 від 22.03.2023 року, довідкою про причину смерті та свідоцтвом про смерть потерпілого. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружина потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Chery Amulet" р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 212235480 (чинного на дату ДТП) .
Керуючись вищевказаними положеннями Закону №1961-IV, 22.03.2023 року представник Позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування (копії: повідомлення про ДТП та заяви додаються; оригінали знаходиться в Відповідача). Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились: - 26 800,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV; - 241 200,00 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника. Листом № 498 від 06.04.2023 року Відповідач повідомив Позивача та його представника про те, що: “керуючись ст. 35 та 36 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів “АТ “СГ “ТАС” (приватне) призупиняє розгляд справи, тому що на даний час не може прийняти рішення по справі, оскільки на даний час АТ “СГ “ТАС” (приватне) не має документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження також Страховику не відомо щодо набрання рішенням у такій справі законної сили. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу розгляд справи Страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення.” Така позиція Відповідача змушує Позивача звернутися до суду за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2023 рокуу цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 19 грудня 2024 року №3707/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Дружківського міського суду Донецької області, Артемівського міськрайонного суду Донецької області» до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з Дружківського міського суду Донецької областіцивільна справа надійшла до суду.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2026 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року закрито підготовче судове засідання та витребувано докази.
06.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував з приводу позовних вимог позивачки з тих підстав, що позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про виплату страхового відшкодування та відповідно рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося, а отже з боку AT «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача, тобто звернення позивача до суду є передчасним. Відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутня інформація про набрання законної сили рішення у кримінальній справі щодо спірного ДПТ. Вказує на те, що посилання позивача на п. 27.5. є безпідставним, оскільки даною нормою регламентовано лише право Страховика, а не обов`язок відшкодовувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, що роз`яснюється у Постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року по справі №326/40/19, а тому вважає, що страхове відшкодування по втраті годувальника відшкодовується в щомісячними платежами. 
02.10.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, вважають вимоги викладені у відзиві необґрунтованими, та безпідставними. Позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі.
У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи, були повідомленні.
Представник позивач до суду скерував заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 02.02.2023 року близько 08 год. 44 хв. в Донецькій обл., смт. Олексієво-Дружківка, по вул. Олекси Тихого відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "Chery Amulet" р.н. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем марки "MERCEDES-BENZ SPRІNTER 516 CDІ" р.н. НОМЕР_2 та військовим броньованим автомобілем ROSHEL бортовий номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 . 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 06 лютого 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №245.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 48 виданого 03.02.2023 року, ОСОБА_4 , 1955 року народження помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Причина смерті шок. Закрита тупа травма тіла з переломом ребер, ушкодження внутрішніх органів.
У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_6 , виданого Денауським міським відділом РАГС Сурхандар`їнської області Узбекської РСР 15.05.1976 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_5 , якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_7 , виданим Денауським міським відділом РАГС Сурхандар`їнської області Узбекської РСР 28.01.1977 року. ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_8 , виданим Дружківським міським відділом РАГС Донецької області 13.12.1993 року.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також відшкодування пов`язане із втратою годувальника.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19 (провадження №61-6775св20) та від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21).
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно Висновку експерта № 47 від 03.02.2023 на підставі постанови старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань по кримінальному провадження № 62023050010000298, якому поставленні питання щодо розгляду: Яка причина смерті ОСОБА_4 .?, Чи є тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_4 , яка їх локалізація, характер, механізм і час утворення, ступінь тяжкості? Чи є прямий причинний зв`язок між заподіяними тілесними ушкодженнями у результаті ДТП і смертю ОСОБА_4 .? Чи перебував на момент смерті ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння? 
Спираючись на дані судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_4 , 1955 р.н., беручи до уваги обставини, указані в постанові та у відповідь на поставлені питання, експерт дійшов наступних висновків: 1.3 Під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_4 було виявлено такі тілесні ушкодження: забійну рану голови, забій мяких покровів голови, субарахноїдальні крововиливи, прямі множинні двобічні переломи рнбнр, перелом тіла грудини, перелом 3 грудного хребця, забій та розрив обох легень, розрив та забій печінки, селезінки, нирки які могли утворитись від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, можливо у термін та за обставин вказаних в постанові та у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. . Причина смерті ОСОБА_4 стала масивна сполучена травма тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток, скелет, забоєм та розривом внутрішніх органів та ускладнилась розвитком гострої крововтрати: двобічного гемотораксу, гемоперитансуму та травматичного шоку та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. 4. Під час судово-токсилогічного дослідження крові від його трупу етиловий спирт не виявлено.
За фактом ДТП ТУ ДБР розташоване у м.Краматорську внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023050010000298. 
Станом на сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні №62023050010000298, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває. 
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. “Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи” (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.
Доводи відповідача стосовно того, що позивачка не зверталася до відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) суд відхиляє, так як у Законі №1961-IV прямо не передбачено, щодо встановлення досудового порядку врегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування і попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_1 , донька ОСОБА_7 та донька - ОСОБА_8 . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6 700,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80 400,00 грн., виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, дорівнює 26 800,00 грн. Отже, до стягнення з Відповідача на користь Позивача належить страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 26 800,00 грн.
Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою 1200 ЦК України визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Згідно з частиною першою статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
Пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Таким чином, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 та від 31 травня 2023 року у справі № 686/1866/22.
Відповідно до пункту 27.2. статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Таким чином, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника становить 241200 грн. (6700 грн. ? 36 міс.).
Відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 09 квітня 2019 року № 538 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент настання ДТП, наслідком якої стала смерть ОСОБА_4 , розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, був встановлений у розмірі 320000,00 грн.
Враховуючи визначений законом ліміт страхового відшкодування, позивач просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 239600,00 грн., що є різницею між страховим лімітом та сумами відшкодування моральної шкоди.
Загальний розмір належного до стягнення з Відповідача на користь Позивача страхового відшкодування становить 268 000,00 грн. (26 800,00 + 241 200,00). Проте, право на отримання частки моральної шкоди мають доньки загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 26 800,00 грн. кожній. Ліміт відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 212235480 становить 320 000,00 грн. 320 000,00 - 53 600,00 = 266 400,00 грн. Таким чином, Позивачу належить страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 26 800,00 грн. 
Позивач є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням Позивача та довідкою про доходи № 4074 8909 6608 1080, виданою ГУ ПФУ в Донецькій області, згідно з якою Позивач за період з січня 2022 року по лютий 2023 року отримала пенсію в розмірі 39 188,20 грн. Загиблий чоловік Позивача ОСОБА_4 також був пенсіонером за віком отримував пенсію, яка згідно з довідкою ГУ ПФУ в Донецькій області за період з лютого 2022 року по лютий 2023 року склала 40 760,08 грн. Крім того, ОСОБА_4 працював тесляром в комунальному підприємстві “Комсервіс” та отримав з січня 2022 року по січень 2023 року заробітну плату в розмірі 74 817,48 грн. Таким чином, сукупний дохід ОСОБА_4 становив 115 577,56 грн.
Доньки померлого з заявами про виплату страхового відшкодування у зв?язку з втратою годувальника до відповідача не зверталися, даних позовних вимог до суду не пред?явили.
Таким чином, єдиною особою, яка має право на відшкодування даної страхової виплати є дружина померлого ОСОБА_1 .
Частка, яка припадала на самого ОСОБА_4 становить 3210,49 грн. (115577,56 грн. ? 12 міс = 9631,46 грн. ? 3).
Сума страхового відшкодування у розмірі 239600,00 грн. підлягає стягненню щомісячними платежами по 3210,49 грн. до фактичного стягнення.
Оскільки позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, відтак з відповідача в дохід держави, на підставі статті 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір в розмірі 2664,00 грн..
Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 19, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого сумі 26800 ( двадцять шість тисяч вісімсот ) гривень 00 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат у зв?язку із втратою годувальника у сумі 239600 ( двісті тридцять дев`ять тисяч шістсот ) гривень 00 коп., виплату якого проводити рівними частинами щомісячними платежами по 3210 ( три тисячі двісті десять ) гривень 49 коп. до його фактичного стягнення.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь держави судовий збір у розмірі 2664 ( дві тисячі шістсот шістдесят чотири ) гривні 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	  	С. О. Рагозіна