Номер провадження 2/754/1366/26
Справа №754/15877/24
РІШЕННЯ 
Іменем України

23 березня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді Панченко О.М.
з секретарем судових засідань - Сарнавським М.О.
за участі позивачки - ОСОБА_1 
представника позивачки - ОСОБА_2 
відповідача - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, - 
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_3 про стягнення компенсації в розмірі частки спільного майна подружжя, просила стягнути з відповідача компенсацію за 1/2 частку середньої ринкової вартості автомобіля марки Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 429 347 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позову зазначає, що з 22.09.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання у шлюбі з відповідачем у 2019 році було придбано спірний автомобіль. На день звернення до суду позивачці невідомо, де знаходиться автомобіль, у чиїй власності він перебуває, чи відчужений він третій стороні чи ні. З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України, позивачка з донькою вимушена була виїхати за кордон, де перебуває і сьогодні. З проведеного аналізу ринкової вартості подібного автомобіля 2015 року випуску на сайтах з продажу авто, визначено середню ринкову вартість такого авто, яка складає 858 695 грн. на день подачі позову до суду. Таким чином, вважає, що має законне право на стягнення з відповідача на свою користь грошової компенсації в сумі 429 347,5 грн. за належну їй частину спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя. 
Ухвалою суду від 12.11.2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
02.12.2024 року від відповідача у справі до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 02.08.2022 року спірний автомобіль було відчужено відповідачем громадянину ОСОБА_4 за договором купівлі продажу транспортного засобу за ціною 300 000 грн., яка на той час була визнана сторонами угоди справедливою ціною за транспортний засіб зважаючи на його вік, технічний стан та пробіг. Таким чином належна частка позивачки в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя становить 198 475.07 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі 429 347.50 грн. 
До відзиву на позов відповідачем додано висновок експерта №2190 від 29.11.2024 року відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 на дату оцінки складає 396950.13 грн.
Ухвалою суду від 28.01.2025 року за клопотанням сторони позивача по справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу.
Висновком судового експерта Баранкова В.О. ТОВ "Експертно-дослідна служба України" від 24.05.2025 року визначено середню ринкову ціну КТЗ Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 станом на дату проведення дослідження у розмірі 668 967.14 грн.
Ухвалою суду від 12.06.2025 року провадження у справі після його зупинення поновлено.
Ухвалою суду від 31.07.2025 року, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.
Позивачка та її представник в судовому засіданні просили суд з урахуванням проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи стягнути з відповідача грошову компенсацію за належну позивачці 1/2 частку у майні, яке є сумісною власністю подружжя, а саме автомобіль марки Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 334 483.57 грн. та судові витрати у вигляді судового збору, витрат на проведення експертизи, витрат на професійну правничу допомогу, витрати на залучення експерта.
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в розмірі 334 483.57 грн. Вважає, що належна частка позивачки в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя становить 198 475.07 грн.
В судовому засіданні експерти Баранков В.О. та Абрамкін Б.П. підтримали свої висновки по проведенню транспортно-товарознавчої експертизи, надали відповіді на поставлені запитання учасників судового розгляду. 
Вислухавши вступне слово позивачки, її представника, відповідача, пояснення експертів, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що 22.09.2012 р. між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року був розірваний.
З матеріалів справи встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі, у 2019 році ними було придбано автомобіль марки Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано на відповідача у справі.
02.08.2022 року спірний автомобіль було відчужено відповідачем громадянину ОСОБА_4 за договором купівлі продажу транспортного засобу за ціною 300 000 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Згідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя (постанова ВС у справі №595/324/17).
У відповідності до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 5 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.
Враховуючи, що спірний автомобіль придбаний під час перебування позивачки та відповідача у шлюбі, то суд приходить до висновку, що автомобіль марки Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1  є об`єктом спільної сумісної власності сторін позивачки та відповідача, як подружжя.
Судом встановлено, що спірний автомобіль відповідачем був проданий на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу від 02.08.2022 року та перереєстрований на іншу особу, що підтверджується матеріалами справи.
Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Частинами 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує доти, допоки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Так, згідно з висновком судового експерта Баранкова В.О. ТОВ "Експертно-дослідна служба України" від 24.05.2025 року визначено середню ринкову ціну КТЗ Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 станом на дату проведення дослідження у розмірі 668 967.14 грн. 
Вказаний висновок виконаний на виконання ухвали суду від 12.05.2025 року про призначення по справі судової транспортно-товарознавчої експертизи.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даному випадку судом береться до уваги саме висновок судового експерта Баранкова В.О. ТОВ "Експертно-дослідна служба України" від 24.05.2025 року, оскільки такий висновок є процесуально оформленим доказом, заснованим на безсторонньому дослідженні, експерт був попереджений судом про кримінальну відповідальність, судова експертиза призначена за ухвалою суду, що забезпечило легітимність отримання зразків та матеріалів для дослідження та дотримання процесуальних норм.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Відповідно до частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Враховуючи, що відповідач відчужив спірний автомобіль без згоди позивачки, та виходячи із висновку судового експерта про середню ринкову вартість спірного автомобіля, компенсація половини вартості спірного автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 334 483.57 грн.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До заяви щодо розрахунку та розподілу суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, представником позивача додано копію договору №2909/24 від 29.09.2024 року та додаткова угода, детальний опис робіт на суму 53 293.00 грн., акти виконаних робіт від 01.11.2024 р. на суму 12 000.00 грн., від 02.03.2026 р. на суму 18 000.00 грн., копія рахунку-фактури №21/01 від 31.01.2025 р. на проведення експертизи на суму 13 500.00 грн., копія квитанції про оплату експертизи в сумі 5 500.00 грн., копія рахунку №27/02/26 від 27.02.2026 р. за виклик експерта до суду, квитанція про оплату рахунку.
Таким чином, стороною позивачки в судовому засіданні доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000.00 грн., понесення витрат на проведення експертизи 13 500.00 грн. та оплату на залучення експерта 5 500.00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову позивачкою сплачено 4 293.00 грн. судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
в и р і ш и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , грошову компенсацію за належну їй 1\2 частку у майні, яке є сумісною власністю подружжя,а саме автомобіль марки Ford Explorer 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 334 483 грн. 57 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 4 293.00 грн., витрати на професійну правничу допомогу 30 000.00 грн., витрати на проведення експертизи 13 500.00 грн., оплату на залучення експерта 5 500.00 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.03.2026 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко