УХВАЛА

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №120/1171/25
адміністративне провадження № К/990/14687/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Білак М. В., Загороднюка А. Г., 
перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі № 120/1171/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просив визнати дії протиправними, зобов`язати вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про відстрочення сплати судового збору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема щодо несплати судового збору. Скаржнику надано десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду документа про сплату судового збору або належних доказів на підтвердження звільнення від його сплати відповідно до Закону України «Про судовий збір».
26 січня 2026 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору. Клопотання обґрунтоване тим, що в Україні з 24 лютого 2022 року діє воєнний стан, запроваджений Указом Президента України № 64/2022 та неодноразово продовжений, а також оголошено загальну мобілізацію. За таких умов фінансові ресурси Міністерства оборони України спрямовуються насамперед на забезпечення обороноздатності держави та виконання бойових завдань Збройними Силами України. Військова частина НОМЕР_1 входить до складу Збройних Сил України, переведених на воєнний стан, та є розпорядником бюджетних коштів третього рівня, який повністю залежить від фінансування вищестоящих органів військового управління. У Збройних Силах України діє принцип єдиноначальності, відповідно до якого питання фінансового забезпечення вирішуються виключно вищими органами, що унеможливлює самостійне залучення чи перерозподіл коштів військовою частиною. Тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира частини з правової роботи повідомлено про необхідність замовлення коштів у сумі 1453,20 грн для сплати судового збору, після чого командиром військової частини надано відповідні вказівки фінансово-економічній службі. Однак станом на 23 січня 2026 року зазначені кошти на рахунок військової частини не надійшли. З огляду на викладене, скаржник просив надати додатковий строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом сплати судового збору або вирішити питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи, а також відкрити апеляційне провадження у справі. При цьому зазначив, що після надходження бюджетних коштів судовий збір буде сплачено у найкоротший строк із направленням до суду відповідного платіжного документа.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати за подання апеляційної скарги. Водночас скаржнику продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку з невиконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху. Суд апеляційної інстанції встановив, що у наданий строк недоліки апеляційної скарги не усунуто.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Щодо оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року в касаційному порядку Верховний Суд вказує на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною першою статті 328 КАС України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року не переглянуто по суті в апеляційному порядку, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості оскарження ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року в касаційному порядку, Верховний Суд зазначає таке.
Так, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 14 січня 2026 року.
За змістом пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Відповідно до частини другої статті 298 КАС України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, що склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору (постанова Верховного Суду від 05 січня 2021 року у справі № 500/2544/19).
Як убачається зі змісту касаційної скарги, заявник не заперечує, що, попри продовження ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2026 року строку для усунення недоліків апеляційної скарги, ним не подано доказів сплати судового збору та не заявлено жодних клопотань із зазначенням обставин, які об`єктивно перешкоджали вчиненню відповідних процесуальних дій у визначений судом строк.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої цієї ж статті у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Мотиви, наведені в оскаржуваному судовому рішенні, а також обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.
При цьому, Суд зауважує, що Військова частина НОМЕР_1 не позбавлена можливості звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.
Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень
За такого правового регулювання та обставин справи, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі № 120/1171/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін
Судді М. В. Білак
А. Г. Загороднюк