Справа №592/965/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шияновська Т. В.	
Номер провадження 33/816/176/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Шевченка Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, - 

В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2025 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 09.01.2025 о 23:39 в м. Суми вул. Новорічна, 8 водій керував т/з Volkswagen н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху; від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку на місці зупинки т/з та в найближчому закладі охорони здоров`я категорично відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Шевченко Д.С., подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2025 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що з огляду на наявні у матеріалах справи відеозаписи вбачається, що транспортний засіб ніхто не зупиняв взагалі і жодних обґрунтованих та підтверджених доказами причин зупинки автомобіля ніхто не повідомляв, а отже зупинка є незаконною.
На думку апелянта, огляд військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог ст..266-1 КУпАП, відтак додані до протоколу докази слід визнати недопустимими.
Стверджував, що патрульний не повідомив ОСОБА_1 про наявність у останнього конкретних ознак сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що він перебуває у стані сп`яніння.
Зазначав, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 ні загальної процедури проходження огляду, ні порядок застосування приладу Драгер.
Вказував, що матеріали справи не містять будь-яких дозвільних документів, які надають можливість поліцейським використовувати прилад під час огляду ОСОБА_1 .
Зазначав, що ОСОБА_1 декілька разів поспіль, а саме 11, здійснював продуття приладу за допомогою одного і того самого мундштука, що є порушенням вимог інструкції з експлуатації та Інструкції.
Вважав, що те, що газоаналізатор не зміг після такої кількості спроб, здійснити відбір повітря, що видихалося ОСОБА_1 свідчить про несправність приладу вимірювальної техніки.
Звертав увагу суду на те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить відомостей щодо засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого пропонувався огляд ОСОБА_1 .
Стверджував, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від жодної пропозиції поліцейських щодо проходження огляду та був готовий слідувати до закладу охорони здоров`я. 
Вказував, що ОСОБА_1 заявляв працівникам поліції клопотання про те, що у даній ситуації йому потрібен адвокат та просив його залучити, що було проігноровано працівниками поліції.
Зазначав, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом.
Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Шевченка Д.С., які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, відеофайли, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
На думку апеляційного суду, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції правильно встановив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №216979 від 10.01.2025, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.1);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого цей огляд ОСОБА_1 не проводився, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 3,4);
- відеозаписами подій з нагрудних камер поліцейських та встановленого на службовому автомобілі відеореєстраторі, які підтверджують обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема рух т/з під керуванням ОСОБА_1 , встановлення особи водія, виявлення працівниками патрульної поліції у останнього ознак алкогольного сп`яніння, які стали підставою для початку процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння; свідому відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, як за допомогою технічного засобу на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я (а.с.8);
- довідкою про надання інформації щодо відсутності фактів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП протягом року та про наявність у нього посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 24.07.2007 (а.с.6).

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5.ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно правомірності зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Крім того, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.
Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції та законність причин перевірки документів водія жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Твердження апелянта про те, що огляд військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог ст..266-1 КУпАП, відтак додані до протоколу докази слід визнати недопустимими апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Відповідно до ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Як було встановлено, у даному випадку військовослужбовець ОСОБА_1 був виявлений 09 січня 2025 року о 23:39 в АДРЕСА_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами території будь-якої військової частини.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому, при проведенні огляду військовослужбовця водія, таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.
Суд зазначає, що об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Чинним законодавством не передбачено виключень для військовослужбовців щодо їх обов`язку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до п. 2.5 ПДР України, і вони, як і всі особи, що керують транспортними засобами на території України зобов`язані дотримуватися ПДР.
Таким чином, співробітниками поліції була дотримана процедура огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , передбачена ст. 266 КУпАП, а також вірно кваліфіковані його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 ні загальної процедури проходження огляду, ні порядок застосування приладу Драгер, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з наявного у справі відеозапису, при спілкуванні із ОСОБА_1 поліцейський висловив підозру щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим неодноразово запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, через деякий час ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки, разом з тим, не пройшов його, після чого погодився пройти огляд в медичному закладі.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дозвільні документи, які надають можливість поліцейським використовувати прилад Драгер під час огляду ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки під час проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не був позбавлений права заявити клопотання про надання вказаних документів, разом з тим, ні він не заявив такого клопотання.
Доводи апелянта про те, що прилад не зміг декілька разів здійснити відбір повітря, що видихався ОСОБА_1 , що на думку апелянта свідчить про несправність приладу вимірювальної техніки не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до технічних характеристик газоаналізатора «Драгер», прилад розпочинає свою роботу з контрольного забору повітря, і результат такого вказаний у роздруківці, без цього контрольного забору використання приладу буде неможливим. А тому, щоб налаштувати прилад на роботу, необхідно вставити мундштук, провести контрольний забір повітря, а потім прилад з трубкою передати водію для продування, як було і зроблено.
У режимі продування через мундштук газоаналізатор автоматично контролює тривалість видиху і витрату повітря відповідно до заводських налаштувань. Зразок проби повітря для аналізу забирається в кінці видиху з області легень найбільш насичених парами етанолу, а тому, доводи апелянта про те, що прилад не зміг декілька разів здійснити відбір повітря, що видихався ОСОБА_1 , що на думку апелянта свідчить про несправність приладу вимірювальної техніки, є безпідставними.
Доводи апелянта про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить відомостей щодо засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого пропонувався огляд ОСОБА_1 , апеляційний суд вважати обґрунтованими не може, оскільки в акті огляду на стан сп`яніння зазначено, що огляд не проводився, ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.
Твердження апелянта про те, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від жодної пропозиції поліцейських щодо проходження огляду та був готовий слідувати до закладу охорони здоров`я, спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду під час транспортування його до медичного закладу для проходження огляду. 
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 заявляв працівникам поліції клопотання про те, що у даній ситуації йому потрібен адвокат та просив його залучити, що було проігноровано працівниками поліції, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений права самостійно залучити захисника, чим не скористався.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.
Щодо клопотання командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 , в якому він просив не призначати ОСОБА_1 покарання, що стосується позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд повідомляє наступне. За змістом частини 1 статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст.130КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. 
Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП України, вимогам статтей 33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.
Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з технічних засобів відеозапису працівників поліції.
Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимоги статтей 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника не вбачається.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:
Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. на цю постанову – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.