Справа № 161/17827/25 	Головуючий у 1 інстанції: Смокович М. В. 	
Провадження № 22-ц/802/257/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2025 року в складі судді Смоковича М. В., 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»» (надалі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 12.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3395513807-54380, відповідно до умов якого відповідачу було надано кошти у сумі 2000,00 грн. на 14 днів.
02.04.2021 між відповідачем та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено кредитний договір № 2109239488716, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 2200,00 грн. строком на 1 (один) рік.
05.08.2021 укладено договір № 05-08/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3395513807-54380 від 12.03.2021.
01.12.2021 укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2109239488716 від 02.04.2021.
10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 2109239488716 від 02.04.2021 та № 3395513807-54380 від 12.03.2021.
Таким чином, позивача наділено правом вимоги до відповідача за договорами позики № 3395513807-54380 від 12.03.2021 та № 3395513807-54380 від 12.03.2021.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за договором позики № 3395513807-54380 від 12.03.2021 становить 14652,00 грн., з яких 2000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 12652,00 грн. - заборгованість за процентами; за кредитним договором № 2109239488716 від 02.04.2021 заборгованість складає 38472,28 грн., з яких 2200,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 36272,28 грн. – заборгованість за процентами.
Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 53124,28 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Ухвалено Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2109239488716 від 02.04.2021 року та за договором позики № 3395513807-54380 від 12.03.2021 року в загальному розмірі 39940 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 28 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 1821 гривня 23 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом відповідно до кредитного договору 2109239488716 від 02.04.2021 не відповідає вимогам закону. Просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2109239488716 від 02.04.2021 у розмірі 2904 грн. Також просить стягнути з позивача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг.
З апеляційної скарги вбачається, що представник відповідача оскаржує рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором № 2109239488716 від 02.04.2021 у визначеному у позовній заяві розмірі, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
22.01.2026 представник відповідача Матвіюк Н. Р. через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховано у розмірі 2%, 1,64%, 1,38%, 2,65% за кожен день, однак такий розмір процентів суперечить нормам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Також заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат.
28.01.2026 ТОВ «Коллект Центр» через систему «Електронний суд» подало додаткові пояснення в яких вказує, що застосування відповідачем при здійсненні розрахунку заборгованості за кредитним договором денної відсоткової ставки на рівні 1 % є безпідставним, оскільки кредитний договір № 2109239488716 від 02.04.2021 був укладений до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» (№ 3498-ІХ від 22.11.2023), а також строк дії вищевказаного договору закінчився до набрання чинності законом.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (53124,28 грн.) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у даній справі є 25.02.2026, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2021 між ОСОБА_1 та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено договір про надання фінансових послуг № 2109239488716 «Стандартний».
Відповідно до п.п.1.1, 1.3, 1.9 вказаного договору відповідачу надано кредит без конкретної споживчої мети на суму 2200,00 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту його отримання. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік.
Згідно з п.1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у визначених договором розмірах:
а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;
б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п.1.4.а;
в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.б;
г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.в;
д) тип процентної ставки - фіксована.
Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати.
У разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Згідно з п.2.2.2.1 договору позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідно до п.п.2.1.1.2, 2.1.1.7 товариство має право: у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі; укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником.
У п.4.3 договору сторони погодили, що в якості підпису сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, згідно з Законом України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Також 02.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 підписано заяву-анкету, яка є додатком №1 до кредитного договору, згідно з умовами якої позичальник просив надати йому кредит строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язанням повернути кредит у розмірі 2200,00 грн та сплатою процентів у розмірі 704,00 грн.
У графі клієнт-позичальник вказаних заяви-анкети та договору про надання фінансових послуг №2109239488716 клієнтом-позичальником зазначений ОСОБА_1 , яка підписав документи електронним підписом одноразовим ідентифікатором W3 дата: 02.04.2021.
На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2200,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей» від 01 травня 2024 року, відповідно до якого на підставі укладеного між товариством та ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ «ФК «Вей фор пей» здійснено переказ грошових коштів на карту НОМЕР_1 , емітент MONObank, час запиту 02.04.2021 о 14:33:32, номер договору згідно інформації від кредитора 2109239488716, сума 2200,00 грн.
У заяві-анкеті, яка є додатком №1 до кредитного договору від 19.03.2021 ОСОБА_1 зазначила номер карткового рахунку НОМЕР_1 .
01 грудня 2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, згідно з яким ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами, згідно з Реєстром боржників (Додаток №3), в тому числі за договором, що укладений з відповідачем (в Реєстрі під номером 12878).
Згідно з копією платіжного доручення №307600018 від 03 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кошти на оплату лоту згідно договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання фінансових послуг 2109239488716 від 02.04.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 .
Факт сплати ТОВ «Коллект Центр» за вказаним договором підтверджується копією акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року боржник ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором 2109239488716 від 02.04.2021 за тілом кредиту 2200,00 грн та за процентами 36272,28 грн, загальна сума 38472,28 грн
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 2109239488716 від 02.04.2021.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором 2109239488716 від 02.04.2021 заборгованість ОСОБА_1 станом на 18.08.2025 становить 38472,28 грн, з яких: заборгованість за кредитом ( за тілом кредиту) 2200 грн; заборгованість за процентами – 36272,28 грн. Правильність такого розрахунку відповідачем не спростовано.
Факт підписання договору про надання фінансових послуг № 2109239488716 від 02.04.2021 сторонами, його відповідності Закону України «Про електронну комерцію», отримання кредитних коштів, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.
Оскільки рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором № 2109239488716 від 02.04.2021 в сумі 2200 грн не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами в розмірі 36272,28 грн, суд першої інстанції вважав, що розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи, нарахований в межах строку дії договору та водночас, не спростований відповідачем.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частинами 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами 02.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання фінансових послуг «Стандартний» № 2109239488716, відповідно до якого сторони погодили наступні умови, зокрема: товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 2200,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (пункт 1.1); орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту.
У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.3); проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.4); нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (підпункт 1.4.1.,1.4.2); граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік (пункт 1.9).
Позичальником був укладений договір про надання фінансових послуг за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги і під час його укладання усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору.
Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.
Тому суд першої інстанції, враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства про нарахування відсотків в межах строку кредитування, а також відсутність з боку відповідача доказів в спростування заявлених вимог - дійшов правильних висновків про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики 2109239488716 від 02.04.2021 враховуючи наступне.
Згідно з п. 1.2 Кредитного договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до п. 1.9 Кредитного договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік.
Згідно заяви - анкети (для отримання кредиту), яка є Додатком № 1 до кредитного договору, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на Офіційному сайті www.bistrozaim.ua, виявив бажання отримати кредити на особисті потереби у розмірі 2200 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором № 2109239488716 від 02.04.2021 нарахування відсотків здійснювалось за період з 02.04.2021 по 30.11.2021, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в кредитному договорі та в заяві-анкеті на отримання кредиту, відсоткова ставка відповідно до п.1.4 договору.
Колегія суддів зауважує, що договором визначено два окремих строки, які важливо розмежовувати:
- орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів, який передбачає право позичальника користуватися пільговими умовами договору, а саме пільговими відсотками за користування кредитними коштами;
- граничний строк користування - 1 рік (365 днів).
Тобто, договором передбачено та погоджено сторонами граничний строк користування кредитними коштами - 1 рік, в межах якого і було здійснено нарахування відсотків, оскільки, позичальник не скористався своїм право щодо повернення кредитних коштів у рекомендований (пільговий) строк, тобто у строк найнижчої відсоткової ставки за користування.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у цивільній справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (постанова ВП Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16).
Враховуючи, що договір про надання фінансових послуг № 2109239488716 від 02.04.2021, було укладено 02.04.2021, граничний строк кредитування закінчився 04.04.2022. У справі відсутні докази зміни строку кредитування позивачем в односторонньому порядку.
Тобто проценти, які просить стягнути позивач, нараховані у відповідності до умов договору і з урахування ставки, визначеною у п.п. а) - п.г) п.1.4 договору: з 02.04.2021 по 17.04.2021 проценти нараховувалися в розмірі 44рн, тобто 2% за кожен день користування кредитом; з 18.04.2021 по 01.05.2021 проценти нараховувалися в розмірі 80,08 грн, тобто 3,64% за кожен день користування кредитом (2% + 1,64%); з 02.05.2021 по 15.05.2021 проценти нараховувалися в розмірі 110,44 грн, тобто 5,02% за кожен день користування кредитом (2% + 1,64% + 1,38%); з 17.05.2021 проценти нараховувалися в розмірі 168,74 грн, тобто 7,67% за кожен день користування кредитом (2% + 1,64% + 1,38% + 2,65%).
Період з 02.04.2021 по 01.04.2021 є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі.
Водночас позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом не на весь період строку кредитування з 02.04.2021 по 01.04.2021, а по 30.11.2021.
Враховуючи наведене, заборгованість за кредитним договором нарахована правомірно, в тому числі проценти в межах дії даного договору, які є платою за користування кредитними коштами відповідно до статті 1048 ЦК України, а не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
З огляду на зазначене, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.
Не заслуговують на увагу також посилання апелянта на те, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості здійсненні без підтвердження бухгалтерськими документами, з огляду на таке.
Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Оскільки ТОВ «Коллект Центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Посилання представника відповідача у додаткових пояснення на положення частини 5 ст. 18 «Про захист прав споживачів» є помилковим, оскільки дійно відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Однак Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023, а договір про надання споживчого кредиту № 2109239488716 укладений 02.04.2021 і строк його дії закінчився 01.04.2022, тобто, до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення щодо максимального розміру денної процентної ставки не поширюється на вказаний кредитний договір.
Доводи представника відповідача, викладені у апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, норм матеріального права, помилкового розуміння висловлених Верховним Судом правових висновків у справах з іншими обставинами та відмінними правовідносинами та не дають підстав для висновку про безпідставність заявленого позову.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).
Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.
Суд першої інстанції правильно визначив підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором 2109239488716 від 02.04.2021, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржене рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: