Номер провадження: 22-ц/813/1035/26 
Справа № 947/18027/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі за текстом - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») - Солонинка В.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3673476 від 29.10.2021 року в сумі 20 015 грн на користь ТОВ Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" та судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 29.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3673476, відповідно до умов якого відповідач отримав 5 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.
Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість, яка становить 20 015 грн, з яких: прострочення заборгованості за сумою кредиту - 5 000 грн, прострочення заборгованості за сумою відсотків - 15 015 грн.
09.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, до умов якого відбулось відступлення прав вимоги і за кредитним договором № 3673476 від 29.10.2021 року.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія "Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 3673476 - 6 300 грн, з яких 5000 грн - заборгованість по кредиту, 1300 грн заборгованість по процентах та судові витрати 762,57 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що всі умови чітко прописані у кредитному договорі, з якими був обізнаний відповідач.
Сума та розрахунок за кредитним договором № 3673476 від 29.10.2021 року були передані позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан», згідно договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022 року, тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалось.
Відзив на апеляційну скаргу або пояснення (заперечення) не надходив.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості, ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача заборгованість у розмірі 6 300 грн, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування розміру заборгованості за процентами здійснене поза межами встановленого строку кредитування, що суперечить умовам кредитного договору.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29.10.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 3673476, відповідно до умов якого отримав 5 000 грн (а. с. 9-13).
Кредит надається загальним строком на 30 днів з 29.10.2021 року (п. 1.3. Договору).
Пунктом 1.4 Договору визначено термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.11.2021 року.
Згідно п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00% від суми кредиту одноразово.
Умовами договору визначено проценти за користування кредитом: 15,00 грн , які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. Договору); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6. Договору).
29.10.2021 року на рахунок ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у сумі 5 000 грн, призначення платежу: кошти згідно договору 3673476, що підтверджується платіжним доручення 59867282 (зв. а. с. 16).
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 3673476, ТОВ «Мілоан» нараховано заборгованість за період з 29.10.2021 року по 27.01.2022 року (а. с. 17).
09.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 80-МЛ (зв. а. с. 18, а. с. 19-23).
Пунктом 6.2.3. Договору передбачено, що права вимоги переходять до Нового Кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь Кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній у п. 7.1. цього договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.
Пунктом 7.1. договору сторони домовились, що в якості компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги Новий Кредитор сплачує Кредиторові плату в розмірі 3 304 285,52 грн.
Виконання вищевказаного договору підтверджується самим договором відступлення прав вимоги та платіжним дорученням № 66410 від 09.02.2022 року (зв. а. с. 23).
Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3673476 від 29.10.2021 року на загальну суму 20 015 грн (а. с. 24).
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також апеляційний суд приймає до уваги, що у статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.
Враховуючи вищевикладені норми права та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стороною позивача доведено, що відповідач отримав кредитні кошти у сумі 5 000 грн, тому до стягнення з відповідача обґрунтовано підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 5 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України, мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 28.11.2021 року.
При цьому, у пункті 2.3. Договору, визначено умови пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах. 
Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці: строк продовження 3 дні - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 3.00; строк продовження 7 днів - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 5.00; строк продовження 15 днів - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту - 10.00 днів.
Якщо позичальник здійснює продовження кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 договору (пункт 2.3.1.1 договору).
Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних ( базових)умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кілька днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору.
У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Отже, за умовами Договору (пункту 2.3.1.2 договору) сторони погодили, що у разі неповернення кредиту, він автоматично пролонгується строком до 60 днів, при цьому, у разі продовження строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних умовах, який не може перевищувати 60 днів, зупиняється.
Тобто, з умов договору вбачається, що кредит видано на 30 днів, однак у зв`язку з непогашенням ОСОБА_1 заборгованості у вказаний термін, він автоматично продовжився ще на 60 днів, тобто загальний строк кредитування - 90 днів.
Доказів про погашення заборгованості в строк, передбачений кредитним договору, матеріали справи не містять.
Також, згідно п. 4.2. Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору).
Згідно з наданим позивачем розрахунком вбачається, що у період з 29.10.2021 року по 28.11.2021 року нарахування процентів здійснювалось на підставі п. 1.5.2 Договору (0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом), а в період з 29.11.2021 року по 27.01.2022 року, згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 Договору (5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом).
Отже, перевіривши наведену позивачем суму заборгованості за відсотками згідно умов договору про споживче кредитування, колегія суддів встановила, що сума заборгованості за відсотками за умовами кредитного договору складає 15 015 грн (5 000 грн х 0,01% х 30 днів) + (5 000 грн х 5,00% х 60 днів).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками після закінчення строку кредитування у розмірі 15 000,00 грн за період з 29.11.2021 року по 27.01.2022 року, підлягають задоволенню.
Такі висновки суду узгоджуються із позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення відсотків з 1 300 грн до 15 015 грн і як слідство в частині загальної суми стягнення з 6 300 грн до 20 1015 грн 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.
Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір.
При цьому судовий збір сплачений у суді першої інстанції після задоволення апеляційним судом заявлених вимог у повному обсязі підлягає перерозподілу та стягненню з відповідача на користь позивача 2 422 грн 40 коп.
Рішення суду оскаржено фактично у частині незадоволених процентів 13 715 грн, які є складовою загальної суми заборгованості 20 015 грн, що становить 68,5% від загальної суми стягнення.
Тому судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги становить 2 490 грн 11 коп., в той час як скаржником сплачено 3 633,60 грн.
Тобто, скаржником надміру сплачено 1 143,49 грн, які підлягають поверненню в порядку встановленому Законом.
Оскільки апеляційним судом внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 490 грн 11 коп. підлягає стягненню з відповідача, а всього 4 912 грн 51 коп. (2 422,40 + 2 490,11).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року в частині стягнення відсотків та судового збору - змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТзОВ «Фінансова Компанія "Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів) заборгованість за кредитним договором № 3673476 від 29.10.2021 року в сумі 20 015 гривень.
В іншій частині рішення суду - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТзОВ «Фінансова Компанія "Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів) судовий збір у розмірі 4 912,51 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова