Справа № 297/4260/25

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Берегове 
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Геревич Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Берегівська міська рада, про скасування заборони,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , про скасування заборони, а саме просить скасувати заборону на нерухоме майно, яку накладено 27 лютого 2007 року державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Берегівської міської ради Закарпатської області Сіладі Олександрою Олександрівною на підставі повідомлення б/н від 01 березня 1962 року, яке було видане «Берегівським відділенням Держбанку», на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження №4560758 від 27 лютого 2007 року, номер запису про обтяження №62249218.
Позов мотивований тим, що він, позивач, маючи намір оформити права приватної власності на земельну ділянку під будинком АДРЕСА_1 , розпочав процес збору необхідних документів, однак виявив, що згідно повідомлення Берегівського відділення Держбанку б/н від 01.03.1962 року було накладено заборону на вказане нерухоме майно. У Державному реєстрі обтяжень суб?єктами обтяження вказаний ОСОБА_3 , РНОКПП відсутній. Більше інформації в державному реєстрі обтяжень немає.
Вказаний житловий будинок 27 серпня 2003 року ОСОБА_1 отримав у подарунок від ОСОБА_4 . Вказаний будинок вона отримала у спадок у 2001 році від ОСОБА_5 ..
Згодом, 27 червня 2007 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 1/10 частку даного будинку.
Позивач припускав, що ОСОБА_3 був колишнім, ще до ОСОБА_4 , власником будинку, однак згідно довідки КП «Берегівське БТІ Берегівської міської ради» № 417 від 17.12.2025 року він ніколи не був власником даного будинку, тому невідомо яке відношення міг він та його можливі борги мати до будинку. Які борги мав чи не мав ОСОБА_3 невідомо.
Крім того, стягнення можливе виключно за рахунок майна боржника, яким позивач не являється, а згаданий будинок ніколи не був у власності ОСОБА_3 .
Позивачу невідомо хто такий ОСОБА_3 , де він та чи живий він на даний час.
Виходячи з вищевикладеного, за наявності заборони накладеної на майно порушується право позивача на оформлення своїх спадкових прав.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.01.2026 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 04 березня 2026 року та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Берегівську міську раду (а. с. 16-17).
21 січня 2026 року представник відповідача – адвокат Мушкало С.М. подала відзив на позовну заяву, яка мотивована тим, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у даній справі. 
У АТ «Ощадбанк» відсутня інформація та документи щодо підстав накладення заборони на майно, що належить Позивачу. 
АТ «Ощадбанк» не є органом та/або особою уповноваженню на вчинення реєстраційних дій зі зняття обтяження (заборони) з нерухомого майна, що свідчить про помилковість та необґрунтованість визначення його відповідачем у даній справі. 
Також матеріали справи не містять вищезгаданого повідомлення б/н від 01.03.1962 року, на підставі якого державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Берегівської міської ради Закарпатської області Сіладі О.О. здійснено спірну заборону, що унеможливлює зробити однозначний висновок, чи звертався АТ «Ощадбанк» до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Берегівської міської ради Закарпатської області Сіладі О.О. з повідомленнями про необхідність здійснення запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищевказаного нерухомого майна, оскільки це є лише припущенням позивача, що не підтверджується документально. 
Більше того, АТ «Ощадбанк» не може нести відповідальність за вищенаведені дії державного реєстратора, оскільки у 2007 році АТ «Ощадбанк» не зверталося до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Берегівської міської ради Закарпатської області Сіладі О.О. із заявами про державну реєстрацію обтяжень вказаного майна.
У позовній заяві позивач не наводить жодних доказів, які б підтвердили, правомірність та обґрунтованість подачі позову про зняття заборони з нерухомого майна саме до АТ «Ощадбанк». 
З огляду на викладене, АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем в даній справі, який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу розпоряджатися нерухомим майном та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси позивача.
У зв`язку з наведеним, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову (а. с. 24-35).
29 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, де зазначив, що відповідач не заперечує проти того факту, що в позивача з ОСОБА_2 відсутні борги перед АТ «Ощадбанк».
Позивач не може надати повідомлення Берегівського відділення Держбанку б/н від 01.03.1962 року, оскільки не володію ним. Припускає, що ніхто не володіє ним.
У відзиві вказується, що АТ «Ощадбанк» не має жодного відношення до Берегівського відділення Держбанку, однак не вказано яка саме установа тоді може мати відношення до (бути правонаступником) Берегівського відділення Держбанку.
Позивач не просить стягнути з них судовий збір, оскільки розуміє, що його ситуація виникла із незалежних від нього та АТ «Ощадбанк» обставин, однак це не може означати, що він не має право на судовий захист у даній ситуації (а. с. 51-52).
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 04.03.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 15 квітня 2026 року (а. с. 58-60).
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, представником подав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 45).
Представник відповідача – адвокат Мушкало С.М. у судове засідання не з`явилася, в поданому відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без її участі (а. с. 34).
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 47).
Представник третьої особи Берегівської міської ради в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, за наявними в матеріалах справи документами (а. с. 55).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України йдеться, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27 серпня 2003 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а. с. 3).
Надалі, 27 червня 2007 року позивач відчужив 1/10 частку зазначеного будинку на користь ОСОБА_2 (а. с. 4, 5).
Проте у Державному реєстрі обтяжень міститься запис про заборону відчуження вказаного нерухомого майна, накладену 27 лютого 2007 року на підставі повідомлення Берегівського відділення Держбанку б/н від 01.03.1962 року (а. с. 6).
При цьому, як вбачається з довідки КП «Берегівське БТІ Берегівської міської ради» № 417 від 17.12.2025 року, ОСОБА_3 ніколи не був власником зазначеного житлового будинку (а. с. 12).
Жодних доказів існування зобов`язань позивача або попередніх власників будинку перед АТ «Ощадбанк» чи іншими установами суду не надано.
Також матеріали справи не містять самого повідомлення від 01.03.1962 року, яке стало підставою для накладення заборони, що унеможливлює перевірку його змісту, обґрунтованості та зв`язку із спірним майном.
Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Наявність необґрунтованої заборони на відчуження нерухомого майна фактично обмежує позивача у здійсненні права розпорядження належним йому майном.
Оцінюючи доводи відповідача про неналежність його як сторони у справі, суд зазначає, що хоча АТ «Ощадбанк» заперечує свою причетність до накладення заборони, саме на підставі повідомлення банківської установи було внесено відповідний запис до реєстру.
Водночас відсутність належних доказів існування підстав для обтяження, а також неможливість встановити особу боржника та зв`язок обтяження із спірним майном, свідчить про безпідставність подальшого існування такого обтяження.
Суд приходить до висновку, що спірна заборона є такою, що не підтверджена належними доказами, втратила правову підставу та порушує право власності позивача, а тому підлягає скасуванню.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.
Отже, оскільки судом встановлено відсутність доказів існування зобов`язання на підставі якого накладено заборону на житловий будинок АДРЕСА_1 та враховуючи, що така заборона порушує право власності позивача, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 16, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, 
вирішив:
Позов ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, код ЄДРПОУ: 00032129, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Берегівська міська рада, що розташована за адресою: м. Берегове, вул. Б. Хмельницького, 7, Закарпатська область, код ЄДРПОУ: 04053683, про скасування заборони – задовольнити.
Скасувати заборону на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , накладену 27 лютого 2007 року державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Берегівської міської ради Закарпатської області Сіладі О.О. на підставі повідомлення б/н від 01.03.1962 року, виданого Берегівським відділенням Держбанку, реєстраційний номер обтяження № 4560758, номер запису про обтяження № 62249218. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя:	  	Лайош ГАЛ