С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/5289/25
В справі 760/9415/24
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
(заочне)

І. Вступна частина 
04 березня 2025 року в місті Києві 
Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря Левіцької Н.О.
представника Позивача - адвоката Матвійчука В.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлення порядку користування приміщеннями квартири.

ІІ. Описова частина
22 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування приміщеннями квартири.
Ухвалою від 23 квітня 2024 року суд відкрив спрощене позовне провадження у справі.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він та Відповідач є єдиними співвласниками квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2483513580000), в якій обидва й зареєстровані. Вказана квартира належить сторонам у рівних частинах: квартиру було приватизовано на сім`ю батьків сторін та самих сторін, а після смерті батьків їхні частки були успадковані Позивачем та Відповідачем у рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та свідоцтвом про право на нерухоме майно.
Згідно з технічним паспортом квартира складається з двох житлових кімнат площею 16,4 кв. м та 13,4 кв. м відповідно, а також із допоміжних приміщень: кухні (6,4 кв. м), ванної кімнати (2,2 кв. м), вбиральні суміщеної (1,1 кв. м), коридору (6,1 кв. м), вбудованої шафи (0,6 кв. м) та балкону (2,1 кв. м), що прилягає до більшої житлової кімнати. Площа кожної з кімнат відповідає нормі жилої площі, встановленій на одну особу (13,65 кв. м).
Позивач зазначає, що співвласники не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільним майном. З огляду на наявність у квартирі двох ізольованих жилих кімнат, сімейний стан Позивача (одружений), розмір житлової площі, що припадає на кожного зі співвласників, а також норму жилої площі на одну особу, Позивач просить суд визначити порядок користування квартирою, а саме: виділити йому у користування кімнату № 1 (житловою площею 16,4 кв. м) з прилягаючим балконом, Відповідачу - кімнату № 2 (житловою площею 13,4 кв. м) та вбудовану шафу (0,6 кв. м), а решту допоміжних приміщень залишити у спільному користуванні обох співвласників.
У судовому засіданні 04 березня 2025 року представник Позивача - адвокат Матвійчук В.В. - з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав.

ІІІ. Мотивувальна частина
Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).
Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зазначена норма регулює порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.
У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас під час виникнення конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. У процесі здійснення права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2024 року у справі № 464/4240/15-ц (провадження № 61-4328св24), від 15 травня 2024 року у справі № 519/724/16-ц (провадження № 61-15758св23), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/8225/20 (провадження № 61-6048св23), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21) та ін.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2483513580000) належить Позивачу ОСОБА_1 та Відповідачу ОСОБА_2 у рівних частинах - по 1/2 частці кожному. Зазначене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, свідоцтвом про право на нерухоме майно та іншими матеріалами справи.
Згідно з технічним паспортом спірна квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 16,4 кв. м та 13,4 кв. м відповідно, а також із допоміжних приміщень: кухні (6,4 кв. м), ванної кімнати (2,2 кв. м), вбиральні суміщеної (1,1 кв. м), коридору (6,1 кв. м), вбудованої шафи (0,6 кв. м) та балкону (2,1 кв. м). Загальна житлова площа квартири становить 29,8 кв. м.
Оскільки кожному з двох співвласників належить рівна частка у праві власності, ідеальна частка кожного відповідає 14,9 кв. м житлової площі. При цьому квартира не може бути поділена в натурі на два окремих об`єкти нерухомості, оскільки не містить ізольованих приміщень із самостійними виходами, які могли б функціонувати як окремі квартири. За таких обставин підлягає встановленню порядок користування приміщеннями квартири.
Вирішуючи питання про розподіл кімнат між співвласниками, суд виходить із таких міркувань. Позивач ОСОБА_1 є одруженим, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, тоді як відомостей про сімейний стан Відповідача матеріали справи не містять. Площа кімнати № 1 (16,4 кв. м) більшою мірою відповідає потребам особи, яка проживає у складі сім`ї, тоді як площа кімнати № 2 (13,4 кв. м) є достатньою для проживання однієї особи та перевищує встановлений пунктом 5.19 ДБН 2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» мінімальний норматив площі спальні на одну особу (8 кв. м).
Слід зазначити, що виділення Позивачу кімнати № 1 (16,4 кв. м) тягне незначне відхилення від точної відповідності ідеальним часткам: Позивач отримує в користування площу, що перевищує його ідеальну частку (14,9 кв. м) на 1,5 кв. м, тоді як Відповідач, навпаки, отримує в користування площу, що є меншою за його ідеальну частку на ту ж величину. Водночас, як неодноразово зазначав Верховний Суд, під час встановлення порядку користування спільним майном допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке судове рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників.
З урахуванням наведеного суд вважає за доцільне виділити у користування Позивача ОСОБА_1 кімнату № 1 (житловою площею 16,4 кв. м) з прилягаючим до неї балконом, а у користування Відповідача ОСОБА_2 - кімнату № 2 (житловою площею 13,4 кв. м) та вбудовану шафу (площею 0,6 кв. м). Кухню (6,4 кв. м), ванну кімнату (2,2 кв. м), вбиральню суміщену (1,1 кв. м) та коридор (6,1 кв. м) слід залишити у спільному користуванні обох співвласників як допоміжні приміщення, що обслуговують квартиру в цілому.
Такий розподіл найбільш повно відповідає критерію справедливого балансу між інтересами співвласників, враховує реальні потреби кожного з них та забезпечує обом можливість ефективно користуватися квартирою в межах своїх правомочностей власника.
Беручи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, суд дійшов висновку про їх задоволення.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторону, яка програла справу. З огляду на задоволення позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

IV. Резолютивна частина
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2483513580000) наступним чином: 
-виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 1 (жилою площею 16,4 кв. м) з прилягаючим до неї балконом; 
-виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 2 (жилою площею 13,4 кв. м) та вбудовану шафу (площею 0,6 кв. м); 
-решту приміщень - кухні (6,4 кв. м), ванної кімнати (2,2 кв. м), вбиральні (поєднаної - 1,1 кв. м), коридору (6,1 кв. м) - залишити у спільному користуванні обох співвласників.
2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. 
4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; 
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: