Справа №717/3052/25
Номер провадження 2/717/147/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого - судді:     Туржанського В.В.
при секретарі:      Каленчуку П.О.  
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду селищі Кельменці цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав.
Виконавчий комітет Чернівецької міської ради подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків.
Представник третьої особи 
ОСОБА_4: Ниміджан Юлія Василівна
Представники Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради:  Клічук Роман Васильович
Кондрат Галина Борисівна 

ВСТАНОВИВ:
Представник Виконавчого комітету Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явився. Представник позивача Кондрат Г.Б. надіслала до суду заяву, у якій просить розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник позивача зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася. 
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася.
Представник третьої особи ОСОБА_4 - адвокат Ниміджан Ю.В. у судове засідання не з`явилася, та надіслала до суду заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності ОСОБА_4 та її представника, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказані обставини стверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 виданого 11 червня 2024 року на бланку серії НОМЕР_1 , та копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 виданого 10 травня 2022 року на бланку серії НОМЕР_2 .
Батько дітей - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Костянтинівка Донецької області. Вказана обставина стверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 виданого 23 травня 2024 року на бланку серії НОМЕР_3 .
30 квітня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були доставлені до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» у супроводі працівників поліції та служби у справах дітей з актами органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Вказана обставина стверджується листом КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» №213/01-21 від 02 травня 2022 року. 
12 травня 2022 року Службою у справах дітей Чернівецької міської ради була складено висновок про доцільність повернення дітей у сім`ю. 
24 серпня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були доставлені до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» у супроводі працівників поліції та служби у справах дітей з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 23 серпя 2023 року. При огляді у обох дітей виявлені численні гематоми, що свідчить про ознаки насильства. Вказана обставина стверджується листом КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» №480/01-21 від 24 серпня 2023 року. 
ОСОБА_3 зареєстрована в ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» 14 грудня 2022 року з діагнозом «гостра інтоксикація марихуаною», 05 вересня 2023 року з діагнозом «гостра інтоксикація внаслідок поєднаного вживання марихуани та стимуляторів». Вказана обставина стверджується листом ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №2021 від 05 вересня 2023 року. 
26 вересня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №611/22 направлені в обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/1127/24 від 07 травня 2024 року відібрано малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від їх матері ОСОБА_3 , без позбавлення її батьківських прав у відношенні цих дітей та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на їх утримання на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. 
08 жовтня 2024 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №706/20 влаштовані в прийомну сім`ю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №16 від 21 січня 2025 року встановлено опіку над ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та призначено їх опікуном ОСОБА_4 .
Впродовж всього часу, відколи малолітні  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відібрані від ОСОБА_3 , вона не вжила жодних заходів щодо покращення своїх умов проживання, неналежно виконує свої батьківські обов`язки, матеріально не забезпечує дітей та не цікавиться їхнім життям і здоров`ям. Вказана обставина стверджується висновком органу опіки та піклування. 
Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 365/18 від 29 липня 2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку із ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
За змістом роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі « Ілля Ляпін проти росії» зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конституцією.
Відтак, в оцінці обставин справи належить виходити з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року (справа № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями.
Суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 365/18 від 29 липня 2025 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 .
Суд оцінює висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та враховує його, оскільки такий висновок узгоджується з іншими доказами, поданими Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, та не суперечить їм.
Згідно із статтею 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Суд, враховуючи вік дітей, визнав недоцільним виклик ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання для отримання їх пояснень. 
Судом встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час умисно та свідомо не бачиться та не спілкується з дітьми, не утримає їх матеріально і така її поведінка носить систематичний та постійний характер.
Суд вважає, що у справі наявні беззаперечні та достатні докази, які підтверджують винну поведінку ОСОБА_3 , яка у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, ухиляється від участі у вихованні синів, умисно нехтує обов`язками матері та приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її синів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Такий захід впливу відповідає найкращим інтересам дітей, оскільки таке рішення забезпечить дітям життя та розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18), від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження №61-19984 св 21).
Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Своєю бездіяльністю відповідачка порушує ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. 
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. 
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Обставини цієї справи свідчать про злісне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Суд враховує, що відповідачка після відкриття провадження у справі не змінила своєї поведінки та не виявляє бажання брати участь в утриманні дітей. Суд враховує відсутність бажання відповідачки відновити спілкування з дітьми. 
Суд вважає, що в даному випадку висновок органу опіки та піклування є обґрунтованим і відповідає інтересам дітей. 
Зважаючи на характер поведінки відповідачки, суд не вважає можливим відмовляти в позові і попереджувати відповідачку про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.
Відповідачка не надала суду жодного доказу, який би стверджував її бажання брати участь у вихованні дітей, вчинення нею будь-яких дій з метою спілкування з дітьми та брати участь у їх вихованні та наявність перешкод у виконанні її батьківських обов`язків. 
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги, слід задовольнити повністю, позбавивши ОСОБА_3 батьківських прав щодо її синів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Згідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд також враховує, що у даному випадку позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, а тому судовий збір стягується з відповідачки в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Мінімальний розмір судового збору за позовами немайнового характеру згідно Закону України „Про судовий збір", на момент звернення позивача до суду із цією позовною заявою, визначено в сумі 1211 гривні 20 копійок. 
Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
На підставі ст. ст. 150,155, 164, 179 - 183, 186, 191 СК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04062216, який розташований в м. Чернівці Чернівецької області, Площа Центральна будинок 1, в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , серія та номер паспорта НОМЕР_5 , жителька АДРЕСА_2 , про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав щодо її синів - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.
Це заочне рішення може бути переглянуте Кельменецьким районним судом Чернівецької області за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 24 березня 2026 року.
Надіслати сторонам копії рішення протягом двох днів з дня його складання.

Суддя: