Номер провадження: 22-ц/813/3473/26 
Справа № 947/15650/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А., 
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю., 
учасники справи: 
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», 
відповідач ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», 
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Скриль Ю. А.,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 14.11.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1300-3969.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10700,00 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період 21 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору, однак ОСОБА_1 надані йому грошові кошти, а також проценти за їх використання не повернув, у зв`язку з чим станом на 24.03.2025 року у нього виникла заборгованість у розмірі 105876,50 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 10700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 95176,50 грн. 
Позивач посилається, що до позичальника застосовано Програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 52376,50 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 53 500, 00 грн.
З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1300-3969 від 14.11.2023 року в розмірі 53500,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 42800,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 30.05.2025 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишив без задоволення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» докази на доведення викладених у позовній заяві обставин та аргументів, як окремо так і у їх сукупності, не відповідають критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, та достеменно не підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу, що саме відповідач отримав кредитні кошти, в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору №1300-3969 від 14.11.2023 року. Доказів про відкриття рахунку та емітування картки на ім`я ОСОБА_1 позивачем не надано. Матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме ОСОБА_1 . Позивачем не долучено ані виписки з банківського рахунку, ані заявки відповідача на оформлення кредиту, в якій би могла міститись повна інформація про належний банківський рахунок відповідачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2025 року по справі №947/15650/25 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження укладання кредитного договору №1300-3969 від 14.11.2023 року відповідачем з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було надано до суду електронний доказ в паперовій формі, підписаний одноразовим ідентифікатором «A2052», що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Скаржник зазначає, що позичальник, з метою укладення договору, самостійно формує відповідну заявку на сайті позивача. Під час заповнення позичальником заявки на отримання кредиту він особисто (самостійно) вказує свої персональні дані, у тому числі і контактний номер телефону та адресу електронної пошти. І саме на зазначений позичальником в заявці номер телефону, а саме: НОМЕР_1 кредитодавець надсилає СМС повідомлення про схвалення ним заявки на отримання кредиту та відповідний одноразовий ідентифікатор, необхідний для підписання кредитного договору. Крім того, при оформленні кредитного договору за допомогою Веб-сайту клієнт (відповідач) проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID.
Зазначає, що позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, оскільки скаржник є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому він не має можливості надати будь-який первинний бухгалтерський документ у тому числі виписки з особового рахунку (рух коштів по рахунку) стосовно рахунку ОСОБА_2 .
Скаржник посилається, що клієнт самостійно вносить до інформаційно- телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит. Інформаційно-телекомунікаційна система кредитора, в автоматичному режимі перераховує кредитні кошти за реквізитами вказаними клієнтом, разом із тим, інформація щодо належності карткового рахунку відповідачу є банківською таємницею установи банку в якому було відкрито цей картковий рахунок. Як вбачається із змісту кредитного договору, в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача з маскою, а саме: НОМЕР_2 .
Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір №4010 від 02.12.2019 року про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 700,00 грн, на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 року на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
На підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано довідку про перерахування суми кредиту №1300-3969 від 14.11.2023 року, а також лист (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме: НОМЕР_2 .
Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Отже, до суду першої інстанції було надано електронний доказ в паперовій формі (роздруківка тексту кредитного договору №1300-3969 від 14.11.2023 року), підписаний одноразовим ідентифікатором «A2052», який містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме НОМЕР_2 .
Звертає увагу, що у кредитному договорі №1300-3969 від 14.11.2023 року року сторонами було погоджено умови щодо розміру та сплати процентів і ОСОБА_3 погодився з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A2052.
Отже, позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.10 та п. 10.1 кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п.4.12 кредитного договору.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2025 року відкрито провадження у справі, та ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття провадження ТОВ «Укр Кредит Фінанс» отримало 03.07.2025 року о 0:10:57 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 особисто отримав їх 14.01.2026. Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 53 500, 00 грн., тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» докази на доведення викладених у позовній заяві обставин та аргументів, як окремо так і у їх сукупності, не відповідають критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, та достеменно не підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу, що саме відповідач отримав кредитні кошти, в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору №1300-3969 від 14.11.2023. Суд вказав, що у жодному з наданих документів інформація про номер телефону відповідача відсутня. В матеріалах справи також відсутні докази, які б містили номер мобільного телефону, на який відправлявся одноразовий ідентифікатор, а також підтверджували надіслання ідентифікатора на номер мобільного телефону саме відповідача. Відсутні докази, які б достеменно підтверджували, що саме ОСОБА_1 створив заявку на отримання кредиту, пройшов верифікацію, саме на належний йому номер мобільного телефону надійшов одноразовий ідентифікатор. У листі АТ КБ «Приватбанк», як і у Довідці про перерахування суми кредиту, не вказаний повний номер банківської картки, а з Листа АТ КБ «Приватбанк» окрім скороченого номеру банківської кратки, ID платежу, каналу перерахування, дати видачі, суми та номеру договору, не вказується отримувач та/або власник карти, що унеможливлює встановити приналежність банківської картки саме відповідачу. Доказів про відкриття рахунку та емітування картки на ім`я ОСОБА_1 позивачем не надано. Матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті Договору, саме ОСОБА_1 . Позивачем не долучено ані виписки з банківського рахунку, ані заявки відповідача на оформлення кредиту, в якій би могла міститись повна інформація про належний банківський рахунок відповідачу.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що 14.11.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1300-3969, зазначений кредитний договір, як вбачається з його змісту, разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджених 19.10.2023 року (далі - Правила), Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 2.2. кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно наступного розрахунку: останній календарний день першого базового періоду 04.12.2023 року, сума кредиту 10700,00 грн, нараховані проценти за користування кредитом 5617,50 грн, разом до сплати 16317,50 грн (п.2.3 договору).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом промо- ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою (п.4.10 договору).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 08.09.2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Продовження строку кредитування або строку дії договору в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Подовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника (п.4.12).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає 107000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом.
Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №1300-3969 від 14.11.2023 на карту отримувача НОМЕР_2 .
Отже кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Колегія суддів долучає до матеріалів справи договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, доданий до апеляційної скарги, зважаючи на таке.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.
Позивачем при зверненні до суду надано довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 року по договору №1300-3969 від 14.11.2023 на карту отримувача НОМЕР_2 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити договір №4010 від 02.12.2019 року, у сукупності із доказами, які надавалися позивачем при зверненні до суду, враховуючи, що відповідачем обставини укладення між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договору в суді першої інстанції не оспорювалися.
Разом з тим, колегія суддів відмовляє у долученні до матеріалів справи інших доказів, доданих до апеляційної скарги, оскільки вони не стосуються предмету спору у цій справі, та не надано доказів неможливості їх долучення під час розгляду справи в суді першої інстанції.
За розрахунком позивача, станом на 24.03.2025, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1300-3969 від 14.11.2023 року становить 105876,50 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 10700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 95 176,50 грн.
Позивач з урахуванням того, що до позичальника застосовано Програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 52376,50 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 53500,00 грн просить суд стягнути з ОСОБА_1 користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1300-3969 від 14.11.2023 року, в розмірі 53500,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 95176,50 грн.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин).
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір №1300-3969 від 14.11.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі, підписано електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора (А2052), що відповідає наведеним вище вимогам закону, в результаті чого у сторін виникли права та обов`язки. Цей договір, серед іншого, містить інформацію про номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_2 .
Відповідно до Моніторингу дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» при укладенні кредитного договору №1300-3969 від 14.11.2023 року між Товариством та ОСОБА_1 вхід в інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця 14.11.2023 року о 18:31:38; вхід до особистого кабінету 14.11.2023 року о 18:31:38; створення заявки 14.11.2023 року о 18:32:47; підтвердження ознайомлення з офертою 14.11.2023 року о 22:43:41; введення одноразового ідентифікатора - підпис 14.11.2023 року о 22:44:05. Також зазначено час відправки ідентифікатора позичальнику 14.11.2023 о 22:44:05, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор за зазначеним номером мобільного телефону. Ідентифікація ОСОБА_1 на вебсайті здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних відповідача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти.
Отже, за встановленими у справі обставинами 14.11.2023 року у встановленому кредитним договором порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію» ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 уклали договір про відкриття кредитної лінії №1300-3969, за умовами якої позивач надав шляхом перерахування відповідачу грошові кошти у розмірі 10700,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності для задоволення власних потреб.
Цього ж дня, тобто 14.11.2023 року, вказана сума позики була перерахована відповідачу на вказану ним платіжну картку НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями, наданими позивачем, зокрема копією довідки про перерахування суми кредиту та копією листа АТ КБ «Приватбанк».
АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 10700,00 грн перераховані від імені ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на підставі укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» договору №4010 від 02.12.2019 року про надання послуг в системі LiqPay.
Доказів на підтвердження того, що вказана електронна картка та номер телефону не належить відповідачу або, що на неї не було зараховано 10700,00 грн на виконання договору про відкриття кредитної лінії, матеріали справи не містять.
Наведені вище обставини відповідачем усупереч ст. 12,81 ЦПК України не спростовані, що є його процесуальним обов`язком, у той час як докази, надані позивачем, слугують підтвердженням існування між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитних правовідносин. 
Отже за встановлених судом обставин справи, 14.11.2023 року між позивачем та відповідачем укладено електронний кредитний договір, шляхом підписання його електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового пароля), умови якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» були виконані, однак відповідач у строк, передбачений умовами договору, заборгованість не повернув.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про відкриття рахунку та імітування картки на ім`я ОСОБА_1 , виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» умов договору №1300-3969 від 14.11.2023 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу; не надано доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та АТ КБ «Приватбанк», яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені кредитора. 
Однак, спростовуючи доводи позивача в цій частині, суд першої інстанції вийшов за межі вимог частин першої, другої, п`ятої статті 12, частин першої, сьомої статті 81 ЦПК, оскільки відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень щодо вимог позивача про не належність платіжної картки чи номера телефону, не перерахування коштів на вказаний у договорі про відкриття кредитної лінії №1300-3969 від 14.11.2023 року номер особистого електронного платіжного засобу не подавав. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 09.06.2021 у справі № 414/496/20.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
З огляду на наведене вище, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за сумою кредиту 10700 грн за вказаним вище кредитним договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Як було зазначено вище, умовами кредитного договору, підписаного сторонами, визначено, зокрема розмір процентної ставки за користування кредитними коштами (3% - стандартна процентна ставка), а також строк кредитування 300 календарних днів (до 08.09.2024 року).
Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по тілу кредиту за договором позики становить 10700,00 грн, натомість заявлена позивачем заборгованість за нарахованими процентами, становлять – 42800,00 грн, тому з огляду на вищевикладене та з метою забезпечення відповідності заявленого позивачем до стягнення розміру заборгованості засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, апеляційний суд вважає за необхідне розмір процентів зменшити з 42800,00 грн до 10000,00 грн.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1300-3969 від 14.11.2023 року в розмірі 20700,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 10000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором №1300-3969 від 14.11.2023 року в розмірі 20700,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 10000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.
Головуючий В.А. Коновалова 
Судді Ю.П. Лозко 
О.Ю. Карташов