ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/87/26 Справа № 203/1016/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Городничої В.С., Свистунової О.В.
при секретарі – Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року по справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, треті особи: Дніпропетровська обласна рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання права комунальної власності та витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко О. Звернувся до суду в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради із позовом до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, вказавши третьою особою Дніпропетровську обласну раду, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання права комунальної власності та витребування майна, в якому позивач, з урахуванням залучення до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_2 його спадкоємця за законом ОСОБА_1 ухвалою суду від 08 лютого 2024 року, просив суд:
- скасувати державну реєстрацію прав, проведену 26 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (індексний номер рішення 40887932 від 02 травня 2018 року, номер запису про право власності 25956759), про державну реєстрацію права комунальної власності Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради (код ЄДРПОУ 01355550) на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1542971312101);
- визнати недійсним та скасувати розпорядження від 19 червня 2018 року №П-31, видане Комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради (код ЄДРПОУ 01355550) про передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514) на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо якого внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №1542971312101;
- витребувати від ОСОБА_1 (правонаступник померлого ОСОБА_2 ) на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514) об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , відомості щодо якого внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №1542971312101;
- стягнути солідарно з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у сумі 41 098,26 грн.
Позов мотивовано тим, що в період з 2018-2019 роки під час триваючого процесу з передачі у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра житлового будинку по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтв про право власності на житло, виданих Комунальним підприємством «Житлова-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, зареєстроване право приватної власності на житлові приміщення, що розташовані у будинку. При цьому видачі свідоцтв про право власності передувала реконструкція нежитлових приміщень під житлові, а новоутворені житлові квартири за своїми технічними характеристиками, здебільшого непридатні для постійного проживання. Водночас для реєстрації права приватної власності використовувались свідоцтва про право власності старого зразка (чинного до 2012 року), а реєстрація права комунальної власності, яка передувала видачі свідоцтв була проведена на підставі документів, що мають ознаки підроблення.
Тому прокурор, враховуючи, що правовідносини, пов`язані з володінням, використанням та розпорядженням комунальним майном, становлять суспільний інтерес, а набуття речових прав на нього всупереч встановленому законодавством порядку та волі органу місцевого самоврядування, такому інтересу не відповідає, звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання права комунальної власності та витребування майна.
Так, Дніпровською обласною радою 24.03.2017 року було прийнято рішення №177-8/VII «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», пунктом 1.10 якого вирішено передати майно, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а саме об`єкти нерухомого майна, в тому числі будинок АДРЕСА_2 . Вказані об`єкти нерухомого майна закріплені на праві господарського відання за КП «Житлово-комунальна контора» ДОР та належать до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за умови прийняття відповідного рішення Дніпровською міською радою, згідно з чинним законодавством України. Рішенням Дніпровської міської ради від 13.04.2017 року №59/19 було надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста зазначеного будинку з його передачею на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-15» ДМР». На виконання вказаних рішень 13.04.2019 року було підписано Акт приймання-передачі майна із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області до комунальної власності територіальної громади міста, а саме: нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому на виконання вищевказаних рішень про надання дозволу на переведення нежитлового приміщення в житлове, на реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру АДРЕСА_3 не надавалось. Відповідно до чинного законодавства приватизація житлового фонду не належить до повноважень ДОР і у обласної ради відсутній орган приватизації. Також третя особа зазначила, що 07.12.2018 року обласною радою було прийнято рішення №428-15/VII «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», пунктом 5 якого вирішено припинити шляхом ліквідації комунальне підприємство КП «Житлово-комунальна контора» ДОР, яке перебуває у стані припинення.
Крім того, відповідно до листа від 11.01.2021 року №3/12-73 за запитом обласної прокуратури, Департаментом житлового господарства ДМР не приймалось рішення про розподіл житлового фонду за адресою: АДРЕСА_4 , та її передачі у приватну власність. Нерухоме майно вибуло з комунальної власності у 2018 році, а також Дніпровською міською радою протягом майже 3 місяці з часу першого повідомлення прокурором про безпідставне вибуття з комунальної власності об`єктів нерухомого майна, не вжито заходів до усунення порушень, а тому прокурор прийняв рішення звернутися до суду з позовом.
Також прокурор зазначив, що внаслідок безпідставного проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , подальшої передачі її у приватну власність порушуються права та законні інтереси територіальної громади м. Дніпра в особі ДМР, яка позбавлена можливості у повній мірі реалізувати власні управлінські рішення, що узгоджуються з рішеннями попереднього власника в особі ДОР, внаслідок наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 . За наведених вище обставин, Дніпропетровська обласна прокуратура наполягає на задоволенні позову.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровуська від 24 грудня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено: скасувати державну реєстрацію права комунальної власності, проведену 26 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (індексний номер рішення – 40887932 від 02 травня 2018 року, номер запису про право власності – 25956759) за Комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради (код ЄДРПОУ 01355550), на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – № 1542971312101);
визнати незаконним та скасувати розпорядження від 19 червня 2018 року №П-31, видане Комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, про передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ;
витребувати від ОСОБА_1 – правонаступника ОСОБА_2 , на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що  реєстрація права комунальної власності КП «Житлово-комунальна контора» ДОР на квартиру АДРЕСА_3 була здійснена на підставі підробленої (неіснуючої) декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП№1143143040260 від 23.10.2014 року, без згоди (дозволу) органу місцевого самоврядування, тобто вибула з володіння власника (Дніпропетровської міської ради) не з його волі; встановивши відсутність законних підстав для передачі у власність цього нерухомого майна у власність ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про незаконність державної реєстрації від 26.04.2018 року (індексний номер рішення 40887932 від 02.05.2018 року, номер запису про право власності 25956759) права комунальної власності КП «Житлово-комунальна контора» ДОР на вказану квартиру, незаконність розпорядження КП «Житлово-комунальна контора» ДОР від 19.06.2018 року №П-31, а також про наявність підстав для витребування від ОСОБА_1 – правонаступника ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильно застосування норм матеріального права, апелянт зазначає, що вона є добросовісним набувачем, жодних обставин неправомірності набуття останнім судом першої інстанції не встановлено.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав. 

Фактичні обставини справи.

Відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради від 24 березня 2017 року №177-8/VII «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», було вирішено передати майно, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області: об`єкти нерухомого майна, згідно з додатком 3, в тому числі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що закріплені на праві господарського відання за комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» ДОР», до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за умови прийняття відповідного рішення Дніпровською міською радою, згідно з чинним законодавством України ( Т.1 а.с. 31-33).
Рішенням Дніпровської міської ради від 13 квітня 2017 року №59/19 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків», міська рада вирішила надати згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків на баланс КП «Жилсервіс-15» ДМР», в тому числі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 34, 35).
Згідно наказу КП «Житлово-комунальна контора» ДОР №28 від 30 червня 2017 року «Про утворення комісії з питань передачі житлових будинків з балансу КП «ЖКК» ДОР на баланс КП «Жилсервіс-15» ДМР», у зв`язку із передачею житлових будинків, що знаходяться на балансі КП «Житлово-комунальна контора» ДОР на баланс КП «Жилсервіс-15» ДМР», на виконання п. 1.10 рішення ДОР №177-8/VII від 24.03.2017 року та рішення ДМР №59/19 від 13.04.2017 року, було наказано, зокрема, створити комісію з питань передачі житлових будинків, що знаходяться на балансі КП «ЖКК» ДОР на баланс КП «Жисервіс-15» ДМР», підготувати акти приймання-передачі житлових будинків з балансу КП «ЖКК» ДОР на баланс КП «Жилсервіс-15» ДМР» (Т.1 а.с. 36).
30 квітня 2019 року головою Дніпропетровської міської ради та головою Дніпропетровської обласної ради затверджено акт приймання-передачі майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області до комунальної власності територіальної громади міста (Т.1 а.с. 37-39).
Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 20 травня 2020 року № 59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР», міська рада вирішила передати з балансу КП «Жилсервіс-2» ДМР», КП «Жилсервіс-15» ДМР» та КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР», житлові будинки та житлові приміщення згідно з переліком (додатки 1, 2, 3) на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР» та внести відповідні зміни в бухгалтерський облік підприємств (Т.1 а.с. 40).
Згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 21 жовтня 2020 року №68/62 «Про внесення змін до рішення міської ради від 20.05.2020 року №59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5», міська рада вирішила, зокрема, викласти у новій редакції додаток 2.
Так, відповідно до додатку 2 до рішення ДМР від 20.05.2020 року №59/57 (у редакції рішення від 21.10.2020 року №68/62), до переліку житлових будинків та житлових приміщень, що передаються з балансу КП «Жилсервіс-15» ДМР» на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР» віднесено і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 41, 42).
Разом з тим, 26 квітня 2018 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. було зареєстроване право комунальної власності за Комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» ДОР на квартиру по АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1542971312101), на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1549 від 19.06.2003 року, розпорядження голови обласної ради №119-р від 13.07.2009 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП№143143040078 від 23.10.2014 року, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 лютого 2021 року № 245940571 (Т.1 а.с. 44-50).
Згідно інформації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 30.10.2020 року №1004-1.15/1941, зокрема, за даними Реєстру будівельної діяльності першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ведення якої розпочато 20.05.2011 року, відсутні відомості щодо реєстрації Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області або Департаментом, в тому числі декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ДП1143143040260 від 23.10.2014 року та декларації про початок виконання будівельних робіт №083142671248 від 24.09.2014 року по об`єкту «Реконструкція нежитлового приміщення (поз. 6) під квартиру АДРЕСА_1 » (Т.1 а.с. 51-55).
19 червня 2018 року КП «Житлово-комунальна контора» ДОР видане свідоцтво про право власності на житло на ім`я ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , згідно з розпорядженням КП «Житлово-комунальна контора» ДОР від 19 червня 2016 року № П-31 (Т.1 а.с. 56, 57).
25 червня 2018 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. право приватної власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 червня 2018 року, виданого КП «Житлово-комунальна контора» ДОР (Т.1 а.с. 43).
Відповідно до акта інженера з інвентаризації нерухомого майна від 08 серпня 2018 року, загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_4 , складає – 74,5 кв.м, житлова площа – 72,5 кв.м (Т.1 а.с. 58).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 30 березня 2022 року вчинено актовий запис № 700 та видано свідоцтво про смерть (т.2 а.с.88).
За даними спадковою справи № 20/2022, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського МНО Перфіловою О.А. після ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулася лише дружина ОСОБА_1 11 квітня 2022 року (т.2. а.с.195-257), інші спадкоємці відсутні, у зв`язку з чим ухвалою суду від 08 лютого 2024 року останню залучено правонаступником відповідача у справі.
Задовольняючи частково позовні вимоги прокурора суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація права комунальної власності КП «Житлово-комунальна контора» ДОР на квартиру АДРЕСА_3 була здійснена на підставі підробленої (неіснуючої) декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП№1143143040260 від 23.10.2014 року, без згоди (дозволу) органу місцевого самоврядування, тобто вибула з володіння власника (Дніпропетровської обласної ради) не з його волі; встановивши відсутність законних підстав для передачі у власність цього нерухомого майна у власність ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про незаконність державної реєстрації від 26.04.2018 року (індексний номер рішення 40887932 від 02.05.2018 року, номер запису про право власності 25956759) права комунальної власності КП «Житлово-комунальна контора» ДОР на вказану квартиру, незаконність розпорядження КП «Житлово-комунальна контора» ДОР від 19.06.2018 року №П-31, а також про наявність підстав для витребування від ОСОБА_1 – правонаступника ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Позиція апеляційного суду. 

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. 
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Згідно зі статтею 321 ЦК України встановлено принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. 
Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. 
Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. 
Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі N 1522/25684/12). 
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі N 911/3680/17 (провадження N 12-104гс19) визначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. 
Аналогічні висновки також викладені і в постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 205/3243/17-ц (провадження N 61-14763св20), від 07 квітня 2021 року у справі №202/589/18 (провадження N 61-12611св20), від 04 серпня 2021 року у справі №199/8662/16-ц (провадження N 61-6424св20).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Згідно ч.1 ст. 2 вказаного вище Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Частинами 1, 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» встановлено, що передача об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).
Рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.
Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» з державної у комунальну власність передаються безоплатно, зокрема, житлові будинки та гуртожитки.
Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.
Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.
Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Як встановлено судом першої інстанції, 26 квітня 2018 року зареєстроване право комунальної власності за Комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» ДОР на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі рішення виконавчого комітету ДМР № 1549 від 19.06.2003 року, розпорядження голови обласної ради №119-р від 13.07.2009 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП№143143040078 від 23.10.2014 року, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.
Вищевказана квартира загальною площею 74,5 кв.м., знаходиться на цокольному поверсі будинку №87 та КП «ЖКК» ДОР до реєстрації у квітні 2018 року права комунальної власності на спірне нерухоме майно було здійснено реконструкцію та переведення нежитлового приміщення в житлове під квартиру.
За інформацією № 1423 від 12 лютого 2021 року КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР станом на 31 грудня 2012 року згідно з наявною технічною документацією на житловий будинок АДРЕСА_2 , зокрема квартира АДРЕСА_3 , є складовою частиною нежитлових приміщень, які розташовані на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5 по АДРЕСА_2 ; простежується проведення перепланування цих приміщень (Т.1 а.с. 64).
Згідно інформації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 30.10.2020 року №1004-1.15/1941, зокрема, за даними Реєстру будівельної діяльності першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ведення якої розпочато 20.05.2011, відсутні відомості щодо реєстрації Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області або Департаментом, в тому числі декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ДП1143143040260 від 23.10.2014 року та декларації про початок виконання будівельних робіт №083142671248 від 24.09.2014 року по об`єкту «Реконструкція нежитлового приміщення (поз. 6) під квартиру АДРЕСА_1 »
Положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Листом від 07.12.2020 №ВИХ-4080/0/2-20 Дніпропетровська обласна рада повідомила, зокрема, що дозволів на проведення реконструкції нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 не надавались; відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» приватизація житлового фонду не належить до компетенції Дніпропетровської обласної ради (Т.1 а.с. 73).
У письмових поясненнях Дніпропетровська обласна рада також зазначила, зокрема, що рішень про надання дозволу на переведення нежитлового приміщення в житлове, на реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру АДРЕСА_1 не надавалося; приватизація житлового фонду не належить до повноважень Дніпропетровської обласної ради і у обласної ради відсутній орган приватизації.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що рішення про реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру АДРЕСА_3 було здійснено КП «Житлово-комунальна контора» ДОР всупереч приписам ч. 1 ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» без згоди власника, в особі Дніпропетровської обласної ради, а також без оформлення у встановленому Законом порядку дозвільної будівельної документації.
Надана суду копія рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.12.2005 №687-29/ІУ «Про надання згоди комунальним підприємствам, закладам і установам, що належать до спільної власності територіальних громад області, на приватизацію житлового фонду, що знаходиться на їх балансі» не спростовує викладених вище висновків суду, з огляду на наступне.
Крім того, згідно змісту вказаного вище рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.12.2005 №687-29/ІУ, було вирішено доручити керівникам підприємств, закладів і установ, що належать до спільної власності територіальних громад області, здійснювати дії стосовно приватизації житлового фонду, що знаходились на їх балансі, відповідно до вимог діючого законодавства України.
Однак, вказаним вище рішенням доручено лише здійснювати дії стосовно приватизації житлового фонду, а не надано дозвіл на реконструкцію нежитлових приміщень (які не підлягають приватизації згідно змісту ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») з метою їх подальшої приватизації.
Крім того, всупереч прийнятого Дніпропетровською обласною радою рішення від 24.03.2017 року №177-8/VІІ, згідно п.1.10 якого житловий будинок по АДРЕСА_2 , вирішено передати, без виключення, до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра та наявності прийнятого рішення Дніпровської міської ради від 13.04.2017 року №59/19 про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста зазначеного вище житлового будинку, з передачею його на баланс КП «Жилсервіс-15» ДМР, а також всупереч приписам ч.1 ст.17, ч.8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», КП «Житлово-комунальна контора» ДОР було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 у зазначеному вище будинку та в подальшому в порядку приватизації передано у власність ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 58 ЖК України (який діяв та час приватизації спірної квартири) єдиною підставою для вселення до житлового приміщення є ордер. Проте, відповідачами не надано доказів, які б свідчили про прийняття уповноваженими органами рішення про передачу спірної квартири в користування ОСОБА_2 , видачі на його підставі ордеру, а, відповідно, правомірності зайняття нею квартири та права на приватизацію останньої в передбаченому законом порядку.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).
Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи закон ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.
За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо суд встановить, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).
У постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №730/556/17, від 13 травня 2020 року у справі №201/17964/15-ц, судом касаційної інстанції викладено висновки щодо права власника на витребування належного йому майна від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Доводи апелянта в скарзі про те, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, а суд першої інстанції не взяв до уваги ці обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції цим обставинам дав належну оцінку. 
Крім того, відповідно до ч.3 статті 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача з двох підстав:
1) якщо з моменту проведення державної реєстрації права власності минуло понад 10 років, 
2) або якщо з дати передачі першому власнику майна у приватну власність минуло понад 10 років, якщо законодавством на той час не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності.
Як вбачається з матеріалів справи перша реєстрація права власності відбулась за ОСОБА_2 25 червня 2018 року, тобто державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. право приватної власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 червня 2018 року, виданого КП «Житлово-комунальна контора» ДОР.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про добросовісність набуття у власність спірної квартири є необгрунтованими.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що надання та приватизація спірної квартири відбулося всупереч закону, а тому позов є обгрунтованим .
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального та матеріального закону на свою користь.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича

О.В. Свистунова