УХВАЛА
09 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 336/1737/26
провадження № 61-128вп26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув питання про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року матеріали цивільної справи № 336/1737/26 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено до Верховного Суду для вирішення питання визначення підсудності у порядку, визначеному статтею 29 ЦПК України.
Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Виходячи із тлумачення статті 29 ЦПК України та враховуючи роз`яснення, викладені у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, визначеними національним законодавством України. 
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 05 грудня 2014 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 05 листопада 2013 року. 
Разом з цим, надані суду матеріали не містять докази на підтвердження того, що громадяни України  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за межами України на час звернення до Верховного суду із клопотанням про визначення підсудності справи про розірвання шлюбу між ними. Саме лише зазначення у позовній заяві про те, що сторони у справі проживають на території Швейцарії, не може вважатися належним доказом, який підтверджує місце проживання сторін за межами України.
Враховуючи відсутність відповідних доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межами України на час звернення до Верховного Суду, останній позбавлений процесуальної можливості вирішити питання про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку статті 29 ЦПК України. 
Належним і допустим доказом підтвердження місця проживання сторони у справі може вважатися актуальна довідка, видана уповноваженими органами держави місця проживання особи у встановленій формі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. 
При цьому, слід зазначити, що тимчасове перебування громадян України за межами України не є підставою для визначення підсудності судових справ за їх участю Верховним Судом.
Керуючись статтею 29 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У визначенні підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Ю. В. Черняк