УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/1568/19 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О. 
Категорія 40 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання Лугини О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 935/1568/19 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , 2008 року народження та до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа – орган опіки та піклування Глибочицької сільської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у місті Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ( далі АТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк, Товариство, Позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- у рахунок погашення 239 387 доларів 38 центів США заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/5550/74/106016 від 16 березня 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,22293 га, яка розташована за вище вказаною адресою, шляхом продажу їх на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
- виселити із будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення громадян: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зареєстровані та проживають у вказаному будинку, і зняти їх із реєстраційного обліку;
- стягнути із відповідачів на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 11 526 грн витрат по сплаті судового збору.
Позов мотивувався тим, що 16 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 014/5550/74/106016, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 141 400 доларів США з кінцевим терміном повернення до 16 березня 2027 року, під 13,25 % річних, разом із комісіями згідно умов договору та тарифів кредитора.
Представник позивача зазначав, що надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2 Кредитного договору шляхом перерахування у безготівковій формі кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. 
Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.
Також вказував, що між банком та відповідачем укладено ряд додаткових угод за умовами яких зменшувався розмір помісячного платежу відповідно до графіку повернення кредиту.
Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення заборгованості згідно Графіку та відсотків за користування кредитом.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22 листопада 2016 року у справі №295/16037/14-ц позовні вимоги ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задоволено та стягнуто із ОСОБА_6 на користь Банку 154383,52 доларів США заборгованості по кредиту, що еквівалентно 1830610,71 грн, та 68611,85 грн - пені.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року вказане вище рішення суду залишено без змін.
Судом встановлено юридичні факти дійсності правочину, укладеного між сторонами, а також факт наявності боргових зобов`язань позичальника перед кредитором.
В якості забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов`язань за кредитним договором від 16 березня 2007 року № 014/5550/74/106016, 20 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_6 , від імені якого діяв ОСОБА_7 , укладено договір іпотеки, предметом якого є належний іпотекодавцю будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,22293 га за цією ж адресою.
У зв`язку із невиконанням рішення суду,03 червня 2019 року у відповідності до вимог статті 109 ЖК України за адресою місця реєстрації відповідачів було направлено повідомлення про звільнення із будинку та попередження про виселення у судовому порядку.
Враховуючи вище зазначене та те, що станом на 16 травня 2019 року заборгованість становить 769 952 доларів США, із яких: заборгованість за кредитом - 144023 доларів США 92 центи, заборгованість за відсотками - 104097 доларів США 80 центів, заборгованість по пені - 13762769,03 грн, не погашена, представник позивача просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити без надання іншого житла зареєстрованих у будинку осіб.
Рішенням Коростишівського суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Зокрема, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку із кадастровим номером №1822583203:08:001:0017, площею 0,2293 га за цією ж адресою, власник майна - ОСОБА_6 , спадщину після смерті якого прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року № 014/5550/74/106016, укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ «Райффейзен банк Аваль», шляхом продажу вказаного вище житлового будинку та земельної ділянки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Також судом першої інстанції ухвалено: - виселити без надання іншого житла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із вказаного вище житлового будинку житлового будинку, та зняти цих осіб з реєстраційного обліку,
- зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із реєстраційного обліку у цьому житловому будинку.
У задоволенні іншої частині вимог, зокрема щодо виселення без надання іншого житла ОСОБА_2 та виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_8 – судом відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк», судовий збір у розмірі 2 881,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк» по 1921 грн судового збору з кожного.
Також місцевим судом зупинено виконання свого рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах (житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером №1822583203:08:001:0017, площею 0,2293 га за цією ж адресою) та у частині виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із цього житлового будинку, на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка є правонаступником після смерті відповідача ОСОБА_6 та його дружиною подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що із оскаржуваним рішенням вона не згодна. Місцевий суд був зобов`язаний відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, враховуючи пропущений строк позовної давності звернення до суду.
У своїй позовній заяві Банк посилається на укладений 16 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 014/5550/74/106016 і ОСОБА_6 . Кредитний договір № 014/5550/74/106016 та посилається на укладений 20 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 014/5550/74/106016 і ОСОБА_6 . Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В. за № 1145.
Місцевий суд в оскаржуваному рішенні щодо заяви про застосування строків позовної давності вказав, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суду. 
АТ «Райффайзен банк» звернувся до суду із даним позовом 03 вересня 2019 року, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 22 листопада 2016 року у справі №295/16037/14-ц набрало законної сили 03 квітня 2017 року. 
Подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки спрямовані на захист інтересів кредитора, внаслідок неналежного виконання боржником основного зобов`язання, яке відповідач не виконує після набрання законної сили рішення суду від 22 листопада 2016 року. А тому вважав, що позов Банку поданий в межах трирічного строку звернення до суду, тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні.
ОСОБА_1 зазначає, що вона не згідна із висновком суду про те, що із матеріалів спадкової справи №62/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 вбачається, що 02 лютого 2022 року кредитор АТ «Райффайзен банк» відповідно до статті 1281 ЦК України пред`явив вимогу кредитора до спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_6 у межах шестимісячного строку.
Також відповідач наголошує, що право позивача у цивільній справі № 935/1568/19 на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права (інтересу) шляхом пред`явленням позовної заяви до відповідачів, в тому числі і до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, шляхом його подання до суду згідно умов письмової вимоги кредитора АТ «Райффайзен Банк Аваль» до позичальника ОСОБА_9 від 23 травня 2014 року про дострокове погашення кредиту у повному обсязі зі сплатою процентів та пені відповідно до умов Кредитного договору № 014/5550/74/106016 від 16 березня 2007 року, укладеного між Банком і ОСОБА_6 , виникло у позивача 23 липня 2014 року. Отже, трирічний строк позовної давності по даній справі закінчився 24 липня 2017 року.
У відзиві представник АТ «Райффайзен Банк» просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року залучено до участі у даній цивільній справі №935/1568/19 у якості правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс».
У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням зверненням стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу житлового будинку та земельної ділянки на прилюдних торгах.
Відмовляючи у позові про виселення ОСОБА_2 , місцевий суд виходив з того, що хоч він і зареєстрований у спірному будинку, однак фактично там не проживає, а тому дійшов висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню. 
Також відмовляючи у позовних вимогах щодо виселення ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що вона знялася з реєстрації у будинку, що був переданий у іпотеку, та змінила адресу місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , а тому дійшов також висновку про відсутність підстав для задоволення даної частини позову.
Водночас задовольняючи позовну вимогу щодо виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , місцевий суд мотивував свої рішення тим, що вони проживають у спірному будинку і добровільно не знялися з реєстрації та не звільнили житло, яке є предметом іпотеки. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Місцевим судом встановлено, що 16 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 014/5550/74/106016 (том 1 а.с. 10-13)
Відповідно до п. 1.1 Договору, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 141 400,00 доларів США, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів Банку, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.
Із пункту 1.2 договору слідує, що кредит надається у строк до 16 березня 2027 року.
Процентна ставка за користування кредитом складає 13,25 % річних (п. 1.4. договору).
За змістом п. 2.1 Договору кредитні кошти призначені для використання на придбання житла та сплату комісії банку. Забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором є житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно п. 4.1 Договору кредитор зобов`язується відкрити позичальнику позичковий рахунок та надати кредитні кошти за умови укладання договорів забезпечення, зазначених в п. 2.1 цього договору та укладення договорів страхування іпотеки, життя або страхування нещасного випадку позичальника відповідно до вимог договору.
Разом з цим, 20 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_6 , який є позичальником коштів, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В., який зареєстровано у реєстрі під №1153 (том 1 а.с. 28-29).
В пункті 1.1. Договору іпотеки вказано, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №1014/5550/74/106016 від 16 березня 2007 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 16.03.2027 року повернути іпотеку держателю кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 141 400 доларів США, сплатити проценти за його користування у розмірі 13, 25% річних, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі та строки, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.
Пунктом 1.2. Договору іпотеки визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, загальною площею 0,2293 га, що знаходиться за цією ж адресою та майнові права на них.
Як убачається із матеріалів справи будинок та земельна ділянка належить іпотекодавцю ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, який укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , що посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою Т.В. 20 березня 2007 року, реєстровий № 1145, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 20 березня 2007 року, реєстровий №1975865, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності №14062807 від 29 березня 2007 року (а.с. 28-34).
Рішенням Богунського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року у справі №295/16037/14-ц позовні вимоги ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь Позивача 154 383,52 доларів США заборгованості, що еквівалентно за курсом НБУ 1 830 610,71 грн, а також - 68 611,85 грн пені (том 1 а.с. 36 зорот-37).
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2011 року вказане вище рішення суду залишено без змін (том 1 а.с. 39 зворот 40).
Відповідно до розрахунку заборгованості АТ «Райффайзен банк» від 16 травня 2019 року вбачається, що Банком здійснено розрахунок за кредитним договором № 014/5550/74/106016, за яким сума заборгованості становить 769 952 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом – 144 023 доларів 92 центи США, заборгованості за відсотками – 104 097 доларів 80 центів США, заборгованості по пені – 13 762 769,03 грн (том 1 а.с. 8-9).
Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Глибочицької сільської ради у будинку АДРЕСА_1 , згідно по господарської книги за 2019 рік, зареєстровані наступні громадяни: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1 а.с. 35).
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та копії довідки про реєстрацію місця проживання від 25 липня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_12 , зареєструвала шлюб і її прізвище змінилося на « ОСОБА_13 », а також змінена адреса місця її реєстрації: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 122 та зворот).
Судом встановлено, що 03 червня 2019 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» за місцем проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 надіслало вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/5550/74/106016 та відповідні вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, зокрема щодо добровільного звільнення житла, переданого в іпотеку ( том 1 а.с. 43, 45-48).
Із матеріалів копії спадкової справи №62/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася ІНФОРМАЦІЯ_6 його дружина ОСОБА_1 . Крім того, спадкоємцем є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на дату смерті був малолітнім (том 2 а.с. 26-101).
02 лютого 2022 року АТ «Райффайзен банк» надіслав до Житомирської нотаріальної контори Житомирської області претензію кредитора за змістом якої станом на дату смерті ОСОБА_6 , загальна заборгованість за кредитним договором перед банком складає 293 921,26 доларів США.
ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності, де вказувала, що 23 травня 2014 року кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав позичальнику ОСОБА_6 письмову вимогу про дострокове погашення кредиту у повному обсязі зі спливом процентів та пені відповідно до умов кредитного договору №014/5550/74/106016 від 16 березня 2007 року, шляхом подання позовної заяви до Богунського районного суду міста Житомира (том 2 а.с. 103).
Відносно позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки тависелення відповідачів без надання іншого житла, колегія суддів зазначає наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57),від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Із матеріалів справи убачається, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22 листопада 2016 року у справі №295/16037/14-ц позовні вимоги ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задоволено, та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 154 383,52 доларів США заборгованості, що еквівалентно 1 830 610,71 грн та 68 611,85 грн – пені, яке засилено апеляційною інстанцією.
Зазначене судове рішення не було виконано боржником і борг не погашений.
Після смерті ОСОБА_6 його правонаступником стала його дружина - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, що складається із будинку та земельної ділянки під ним, що є предметом іпотеки. В даному випадку іпотечне зобов`язання у зв`язку зі смертю іпотекодавця не припиняється. 
10 грудня 2025 року ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості правонаступника законного представника сина померлого - ОСОБА_2 (том 1 а.с. 157-158).
Судом встановлено, що відсутні докази виконання основного зобов`язання за кредитним договором. А також не надано інших доказів, які б вказували на те, що передане в іпотеку майно перевищує розміру боргу, що вказуватиме на не співмірність заявлених вимог.
Також як убачається із матеріалів справи, позивачем 03 червня 2019 року на адресу відповідачів була направлена вимога про добровільне виселення та зобов`язання погасити заборгованість, що підтверджується відповідними накладними АТ «Укрпошта» та описами вкладення до поштових відправлень. Однак, дані вимоги залишилися без уваги.
Таким чином, враховуючи, щопозичальник не виконав у повному обсязі вище вказане рішення суду, заборгованість по кредиту не погашена, кредитор - АТ «Райффайзен банк» має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу житлового будинку та земельної ділянки, яка розташована біля будинку на прилюдних торгах, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.
Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Так, за змістом частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини другої цієї статті після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої вказано на те, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом і проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до частини 3 статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. 
Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. 
Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що на час розгляду справи один із відповідачів є неповнолітньою особою, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до положень Сімейного Кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на батьків. 
Отже, укладаючи договір іпотеки батьки взяли на себе відповідальність за забезпечення дитини житлом у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.
Місцевим судом встановлено, що у спірному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , але останній там не проживає, тому вимога щодо його виселення задоволенню не підлягає і з цим колегія суддів погоджується.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги щодо виселення без надання іншого житла ОСОБА_2 та виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 
Також є вірним висновок місцевого суду щодо наявності правових підстав для виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку інших відповідачів, оскільки вони добровільно не знялися з реєстрації та не звільнили спірний житловий будинок, який є предметом іпотеки, і його власником на дату укладання договору кредиту та іпотечного договору був ОСОБА_6 .
Щодо вимоги ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, колегія суддів звертає увагу на таке. 
Встановлено, що як у суді першої інстанції так і в апеляційному суді ОСОБА_1 просила застосувати строк позовної даності, встановлений статтею 257 ЦК України та відмовити в задоволенні позову з врахуванням приписів статті 267 ЦК України (т.2 а.с.110).
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. 
Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статі 3 Закону України «Про іпотеку»). 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19), у Цивільному кодексі України та у Законі України «Про іпотеку» відсутня така підстава для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 та у справі № 911/3677/17. При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18).
Частина перша статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Зі смертю позичальника зобов`язання із повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. 
Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.
Ураховуючи, що після смерті ОСОБА_6 правонаступником у даній справі стала його дружина - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину (житловий будинок та земельна ділянка під ним), що є предметом іпотеки, іпотечне зобов`язання у зв`язку зі смертю іпотекодавця не припиняється. 
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що перебіг позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес, шляхом звернення до суду із позовом. 
Із матеріалів справи убачається, що представник АТ «Райффайзен банк» звернувся до суду з даним позовом 03 вересня 2019 року (том 1 а.с.2).
Банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке спрямоване на захист інтересів кредитора, внаслідок неналежного виконання боржником основного зобов`язання, що підтверджується рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22 листопада 2016 року у справі № 295/16037/14-ц, яке набрало законної сили 03 квітня 2017 року.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що із матеріалів копії спадкової справи №62/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 слідує, що 02 лютого 2022 року кредитор АТ «Райффайзен банк», відповідно до статті 1281 ЦК України пред`явив вимогу кредитора до спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_6 у межах шестимісячного строку. 
А тому, є вірним висновок місцевого суду, що відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності, так як позов Банку подано в межах трирічного строку звернення до суду. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону № 898-IV пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер.
Отже, висновок суду першої інстанції щодо зупинення виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок та земельна ділянка), шляхом їх продажу на прилюдних торгах та виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із цього будинку на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування відповідає вимогам чинного законодавства.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог Банку, як суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянуті місцевим судом під час розгляду справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 05 березня 2026 року.