ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8262/25  Головуючий суддя І інстанції Чорна Б. М.
Провадження № 33/818/424/26 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю. за участі захисника Козловської Т.В., при секретарі Шевченко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу адвоката Козловської Т.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Основ`янського районного суду м. Харкова від 11.11.2025 року щодо  ОСОБА_1  за ч. 1ст. 130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И В :
Оскаржуваною постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Як установив суд 09 серпня 2025 року приблизно о 01 годині 34 хвилин за адресою: м. Харків, вулиця Вернадського, біля будинку 12, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Sorento, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ відмовився.
Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Козловська Т.В. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.
Зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції безпідставно визнав необґрунтованими доводи захисника про те, що на жодному з долучених відеозаписів відсутній факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . При цьому суд не навів жодного мотивованого пояснення, на які саме докази він спирався, стверджуючи, що факт керування встановлений. 
Крім того Відповідно до довідки № 2-1-д-2531 від 03.09.2025 ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині № НОМЕР_2 .
Зазначене також узгоджується із військовим квитком НОМЕР_3 , відтак його огляд мали проводити лише представники ВСП.
Таким чином дії неуповноваженої особи (поліцейських) щодо військовослужбовця зумовлюють недопустимість отриманих доказів.
Крім того у ОСОБА_2 взагалі були відсутні ознаки сп`яніння. 
Суд першої інстанції безпідставно визнав відеозаписи належними доказами, хоча досліджені матеріали однозначно свідчать про їх неповноту, фрагментарність та невідповідність вимогам чинного законодавства. 
При цьому в протоколі зазначено використання трьох бодікамер, тоді як фактично до справи долучено чотири відеофайли, походження одного з яких взагалі не ідентифіковано. Така невідповідність кількості зазначених та фактично долучених записів ставить під сумнів достовірність, цілісність і автентичність відеоматеріалів, що суперечить принципам надійності доказів.
Особливо грубим порушенням є наявність серед доказів відеофайлу, отриманого через месенджер WhatsApp, про що прямо свідчить його назва - «Видео WhatsApp…».
Таким чином сторона захисту вважає, що сукупність встановлених порушень - використання неуповноваженим суб`єктом повноважень ВСП, відсутність оголошених ознак сп`яніння, порушення процедури огляду, недостовірна та неповна відеофіксація, неправдивий висновок про «ненадання доказів» - свідчить про те, що обвинувальна позиція органу поліції ґрунтується на недопустимих доказах. 
За таких умов встановити подію та склад адміністративного правопорушення неможливо, що прямо вимагає закриття провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В подальшому стороною захисту до апеляційного суду подано наступні клопотання:
-Про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 військової служби;
-Про виклик та допит працівників патрульної поліції як свідків;
-Про визнання процедури огляду ОСОБА_1 недійсною.
-Про проведення судової експертизи відеозапису подій долученого до матеріалів проваження.
-Про врахування обставин, що мають істотне значення, а саме, що ОСОБА_3 вже на даний час позбавлений права керування транспортним засобом.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника Козловської Т.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу,відмовилась від клопотань про - зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 військової служби; виклик та допит працівників патрульної поліції як свідків; проведення судової експертизи відеозапису подій долученого до матеріалів проваження суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Названих вимог судом першої інстанції дотримано.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено інших об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП України підтверджуються матеріали справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №417049 від 09.08.2025, який складено стосовно ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.08.2025 року:
- рапортом інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Барбун Ю. від 09.08.2025, яким підтверджується, що 09.08.2025 року під час патрулювання Основ`янського району екіпажем К-2101 під час комендантської години було зупинено транспортний засіб Kia Sorento, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 у якого під час перевірки документів було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, та в закладі охорони здоров`я відмовився, у зв`язку з чим і було складено протокол. Водія відсторонено від керування, авто залишено на місці зупинки;
- відеозаписом з реєстратора службового автомобіля патрульної поліції від 09.08.2025, на якому 09.08.2025 зафіксовано момент руху з 01:34:27 - 01:35:25 та момент зупинки поліцейськими транспортного засобу Kia Sorento, номерний знак НОМЕР_1 ,
- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції від 09.08.2025, на яких зафіксовано, що 01:35:36 зупинено працівниками поліції транспортний засіб, на місці подія ніхто не перебував, ОСОБА_1 сидів на задньому сидінні та в авто також був пасажир; 01:37:25 триває перевірка документів, повідомив що є військовослужбовцем, саме тому перебуває на військовому транспорті; 01:46:52 на вимогу поліцейського надати документи на авто, або посвідчення водія не заперечив факт керування ним авто; 01:50:10 заперечив факт керування ним транспортним засобом; 01:55:10 працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст.63 КК України, ст.268 КУпАП України;
02:00:01 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння відмовився; 02:01:00 ОСОБА_1 по відмовлено про наслідки складання протоколу за ст.130 КУпАП; 02:03:07 складання протоколу працівниками поліції.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вищевказані докази є належними та допустимими доказами по справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких суддя встановлює наявність події адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та визнання її винуватості.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду встановлено інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція).
Відповідно до п.п.2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак алкогольного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З матеріалів справи, зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що поліцейським у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці.
Вирішення наявності чи відсутності вищевказаних ознак відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в алкогольному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
При цьому у разі висловлення поліцейським вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, особа повинна виконати такий обов`язок та не має значення чи особа у якої такі ознаки виявлено погоджується з їх наявністю, або навпаки спростовує їх.
Тобто, якщо така вимога висловлена, закон не передбачає, що водій може відмовитись від її виконання лише з тих міркувань, що на його власну думку, або на думку іншого стороннього спостерігача він не має ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і ця відмова не буде мати такого наслідку як притягнення до адміністративної відповідальності.
З цього випливає також і те, що у разі коли стосовно особи працівником поліції висловлено підозру щодо її перебування у стані сп`яніння до спростування цієї підозри водії автоматично усувається від права керування транспортним засобом. 
Як вже було зазначено вище, з наявних матеріалах справи доказах (відеозаписах) чітко вбачається, що ОСОБА_1 фактично відмовився виконувати законні вимоги інспектора та проходити огляд на стан сп`яніння.
Отже, доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння носять суб`єктивний характер та не мають значення для вирішення питання про наявність в його діях сладу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 мав проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку захисника, обумовлює скасування протоколу про адміністративну відповідальність, то вони не ґрунтуються на законі.
Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.
Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України
Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Крім того належить зауважити, що спеціально створеного суб`єкту владних повноважень - військової поліції на цей час не створено, їх повноваження за колом осіб спеціальним законом не визначено.
Отже, в розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».
В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.
З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що, хоча ОСОБА_1 , будучи зупиненим і повідомив що є військовослужбовцем, проте був одягнутий в цивільний одяг, однак про виконання ним бойового завдання, а також про виконання ним безпосередніх посадових обов`язків поза межами військової частини працівників поліції не повідомив, не додав на вимогу поліцейського військовий квиток. Жодних доказів належності транспортного засобу до військового майна ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час судового розгляду стороною захисту не надано.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 266, 266-1 КУпАП та Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Закону України «Про дорожній рух» у їх невід`ємному зв`язку, а також те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 в час вчинення правопорушення виконував бойове завдання або безпосередні посадові обов`язки поза межами військової частини з використанням цивільного транспортного засобу, суд приходить до висновку про належне та правильне дотримання працівниками поліції вимог чинного КУпАП та вважає їх дії щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 законними. 
Доводи з приводу того, що до моменту зупинки автомобілем ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, правильно оцінені судом першої інстанції як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення та спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки, як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 сидів на задньому сидінні, на вимогу працівників поліції пред`явити документи, та після того як працівником поліції зазначено про обов`язок особи, яка керує транспортним засобом надати також і посвідчення водія, ОСОБА_1 до цього моменту не зазначав про те, що він не був водієм автомобіля та вказав що документів немає. 
В той же час відразу ж як працівником поліції запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 зухвалою поведінкою, яка супроводжувалась нецензурною лайкою в бік працівників поліції, зазначив, що за кермом він не був і транспортним засобом не керував.

Отже, як було зазначено вище що причини, з яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду не мають правового значення для справи.
Щодо посилання адвоката Козловської Т.В. на те, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не може бути належним та допустимим доказом з огляду на порушення його безперервності та походження відео з приватного месенджера, обґрунтовано не визнано як підставу для закриття провадженя у справі, оскільки у матеріалах справи наявний повний відеозапис з нагрудної камери працівника поліції на компакт-диску з моменту зупинки транспортного засобу і відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння, що також підтверджується витребуваним відеозаписом наданим повторно на вимогу суду з Департаменту патрульної поліції. 
Отже, відеозаписи з реєстратора патрульного автомобіля та нагрудних бодікамер, витребувані у уповноваженої особи за клопотанням сторони захисту, є ідентичними до тих, що надавалися до матеріалів про адміністративне правопорушення, що були направлені до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення.
Таким чином, долучений до матеріалів справи відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року під час проведення огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Відтак окремі неточності (недоліки) в оформленні поліцейськими матеріалів справи про адміністративне правопорушення та відсутність у матеріалах справи про адміністративне правопорушення направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, на які посилається сторона захисту, не є підставою для звільнення особи від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Більше того, сторона захисту з одного боку вважає, відеозаписи у справі недопустими доказами, а з іншого, просить закрити провадження у справі посилаючись на їх зміст, що є суперечливою позицією.

Апеляційний суд вважає таким, що не ґрунтується на законі посилання сторони захисту про недоцільність повторного позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортним засобом з огляду на те, що на час апеляційного розгляду останній вже позбавлений такого права на підставі постанови Слобідського районного суду м. Харкова від 29.01.2026 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто санкція цієї статті є безальтернативною.
Отже, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою, підстав же для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Козловської Т.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Основ`янського районного суду м. Харкова від 11.11.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,- залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя     О.Ю. Грошева