ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 "10" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2102/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,
секретар судового засідання Борисова Н.В.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Цвігун Н.Ф.,
від відповідача: Бондар О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Антимонопольного комітету України до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” про стягнення 3200000,00 грн та зобов`язання вчинити певні дії,
зазначає наступне:
Антимонопольний комітет України використовуючи підсистему “Електронний суд” Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою, в якій просить:
стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” 1600000,00 грн штрафу та 1600000,00 грн пені у дохід загального бюджету фонду Державного бюджету України;
зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 12.09.2019 № 625-р, а саме – припинити порушення.
Фактичними підставами звернення із позовом до суду визначено прийняття 12.09.2019 Антимонопольним комітетом України (надалі – АМК України, Комітет, Позивач) рішення № 625-р за результатами розгляду матеріалів справи № 143-26.13/97-17 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” (надалі – ТОВ “ППЛ 33-35”, Відповідач) законодавства про захист економічної конкуренції, котрим на останнього накладено штраф у сукупному розмірі 1600000,00 грн та зобов`язано припинити порушення.
Накладений штраф у передбачені законодавством строки своєчасно та остаточно не сплачено, поряд із цим, за результатами розгляду справи № 910/16728/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ “ППЛ 33-35” про оскарження рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р, відтак, за посиланням останнього наявні правові підстави для стягнення в судовому порядку накладеного штрафу, нарахованої пені у зв`язку із відсутністю своєчасної оплати, а також зобов`язання Відповідача припинити порушення. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2025 позовній заяві АМК України присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 916/2102/25 та визначено суддю Господарського суду Одеської області Гута С.Ф. для її розгляду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.06.2025 прийнято позовну заяву АМК України до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2102/25, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03 липня 2025 року.
25 червня 2025 року ТОВ “ППЛ 33-35” представлено клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.
Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 03.07.2025 задоволено клопотання ТОВ “ППЛ 33-35” про продовження строку для подачі відзиву на позов, на підставі статей 80,119,165 ГПК України з метою дотримання принципів рівності учасників справи перед законом та судом, диспозитивності, змагальності та права на справедливий суд, продовжено строк ТОВ “ППЛ 33-35” для подачі відзиву на позовну заяву до 14.07.2025; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 31 липня 2025 року.
Використовуючи підсистему “Електронний суд” 14.07.2025 ТОВ “ППЛ 33-35” звернулось до Господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою, в якій просить зобов`язати АМК України та Міністерство економіки України прийняти рішення про запровадження державного регулювання ціни реалізації послуг з технічної підтримки та обслуговування Інформаційної системи портового співтовариства.
Обґрунтовуючи підстави звернення із зустрічним позовом посилається на те, однією із позовних вимог визначено зобов`язання ТОВ “ППЛ 33-35” виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 12.09.2019 № 625-р, а саме – припинити порушення, при цьому, відповідна діяльність Відповідача припинена з 01.01.2023, у той же час, як зазначає останній, відповідна вимога не може бути виконана без вчинення Міністерством економіки України з АМК України дій щодо прийняття відповідного нормативно-правового акту. 
В силу нормативно-правового регулювання відповідні дії із прийняття рішень про державне регулювання цін на продукцію монопольних утворень приймається на загальнодержавних ринках Міністерством економіки України з АМК України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 повернуто заявнику зустрічну позовну заяву ТОВ “ППЛ 33-35” до відповідачів: АМК України та Міністерство економіки України про зобов`язання АМК України та Міністерство економіки України прийняти рішення про запровадження державного регулювання ціни реалізації послуг з технічної підтримки та обслуговування Інформаційної системи портового співтовариства.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.07.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14 серпня 2025 року. 
05 серпня 2025 року до Господарського суду Одеської області надійшла ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2025, якою витребувано у Господарського суду Одеської області копії матеріалів справи № 916/2102/25, необхідних для розгляду апеляційної скарги ТОВ “ППЛ 33-35” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.07.2025; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження вказаних матеріалів з Господарського суду Одеської області.
Вже 05.08.2025 Господарським судом Одеської області надіслано до Південно-західного апеляційного господарського суду відповідні копії матеріалів оскарження ухвали. 
13 серпня 2025 року ТОВ “ППЛ 33-35” представлено клопотання про залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог – Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.08.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 28 серпня 2025 року.
18 серпня 2025 року АМК України представлено заперечення проти залучення третьою особою без самостійних вимог Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.
28 серпня 2025 року ТОВ “ППЛ 33-35” представлено письмові пояснення, в яких підтримує позицію стосовно необхідності залучення до участі у справі третьою особою Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.
28 серпня 2025 року ТОВ “ППЛ 33-35” представлено клопотання про долучення нових доказів.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16 вересня 2025 року.
Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 на підставі статей 80,119 ГПК України з метою дотримання принципів змагальності, диспозитивності та рівності сторін поновлено строк ТОВ “ППЛ 33-35” для подання нових доказів, прийнято до розгляду клопотання ТОВ “ППЛ 33-35” від 28.08.2025 разом із долученими доказами; відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьою особою без самостійних вимог Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, оскільки заявником не доведено, а судом не встановлено, можливості впливу рішення у справі на права та обов`язки Міністерства; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09 жовтня 2025 року.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 28 жовтня 2025 року.
Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Згідно із приписами статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку “розумності строку” розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення “розумний строк” в рішенні у справі “Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Кузнецов та інші проти Російської Федерації” зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи “Серявін та інші проти України”, “Проніна проти України”), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищенаведене, з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності, рівності учасників справи перед законом та судом, а також з метою дотримання принципу правової визначеності, в частині оскарження ухвали місцевого суду про повернення зустрічної позовної заяви, підготовче провадження проводилось в межах розумного строку.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 апеляційну скаргу ТОВ “ППЛ 33-35” залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі № 916/2102/25 – без змін.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04 листопада 2025 року.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 04 листопада 2025 року оголошено перерву в судовому засіданні до 04 грудня 2025 року.
20 листопада 2025 року до Господарського суду Одеської області надійшла ухвала Верховного Суду від 20.11.2025, якою відкрито касаційне провадження у справі № 916/2102/25 за касаційною скаргою ТОВ “ППЛ 33-35” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025; витребувано матеріали справи № 916/2102/25 Господарського суду Одеської області за позовом АМК України до ТОВ “ППЛ 33-35” про стягнення 3 200 000 грн, у порядку передбаченому підпунктом 17.10 підпункту 17 пункту 1 розділу XI “Перехідні положення” ГПК України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.11.2025 зупинено провадження у справі № 916/2102/25 до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції.
Постановою Верховного Суду від 17.12.2025 касаційну скаргу ТОВ “ППЛ 33-35” залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 у справі № 916/2102/25 – без змін.
02 січня 2025 року матеріали справи № 916/2102/25 надійшли до Господарського суду Одеської області.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2026 поновлено провадження у справі № 916/2102/25 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20 січня 2026 року.
13 січня 2026 року ТОВ “ППЛ 33-35” представлено клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2026 відкладено розгляд справи на 22 січня 2026 року.
Призначене на 22.01.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку із аварією техногенного характеру у будівлі Господарського суду Одеської області (розгерметизацією системи опалення).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 призначено розгляд справи на 10 лютого 2026 року.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2026 відмолено у задоволенні клопотання представника ТОВ “ППЛ 33-35” про долучення нових доказів у зв`язку із пропуском строку на їх подачу та відсутність клопотання про поновлення строку (документ представлено у судовому засіданні та повернуто заявнику).
В процесі розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 
Представник АМК України підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, представник ТОВ “ППЛ 33-35” натомість заперечував проти заявлених вимог та наполягав на відмові у задоволенні позову.
10 лютого 2026 року у судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 20 лютого 2026 року. 
Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив: 
12 вересня 2019 року АМК України за результатами розгляду справи № 143-26.13/97-17 прийнято рішення № 625-р, відповідно до резолютивної частини якого:
визнано, що протягом 2014 – 5 місяців 2019 року ТОВ “ППЛ 33-35” (ідентифікаційний код юридичної особи 38156292) займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС (пункт 1);
визнано дії ТОВ “ППЛ 33-35”, які полягають у встановленні в період з 01.01.2014 по 31.08.2015 таких цін реалізації послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2);
на підставі частини 2 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено штраф на ТОВ “ППЛ 33-35” у розмірі 550 000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень (пункт 3);
визнано дії ТОВ “ППЛ 33-35”, які полягають у встановленні з 01.09.2015 по 30.09.2018 таких цін реалізації послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку послуг з технічної підтримки та обслуговування ІСПС шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 4);
на підставі частини 2 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, зазначене в пункті 4 резолютивної частини цього рішення, накладено штраф на ТОВ “ППЛ 33-35” у розмірі 1 050 000 (один мільйон п`ятдесят тисяч) гривень (пункт 5);
зобов`язано ТОВ “ППЛ 33-35” припинити порушення у двомісячний строк з дня одержання цього рішення (пункт 6).
19 вересня 2019 року АМК України надіслано прийняте 12.09.2019 рішення № 625-р ТОВ “ППЛ 33-35” засобами поштового зв`язку.
Відповідно до залишеної розписки на повідомленні про вручення поштового відправлення ТОВ “ППЛ 33-35” отримано надіслане рішення АМК України 26 вересня 2019 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/16728/19 за позовом ТОВ “ППЛ 33-35” до АМК України про визнання недійсним рішення від 12.09.2019 № 625-р.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 у справі № 910/16728/19 визнано недійсним рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі № 910/16728/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АМК України на рішення Господарського суду міста Києва від 10 липня 2020 року. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі № 910/16728/19 апеляційну скаргу АМК України залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 – без змін. 
Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 910/16728/19 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АМК України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 у справі № 910/16728/19.
Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 910/16728/19 касаційну скаргу АМК України задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі скасовано та справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 прийнято до свого провадження справу № 910/16728/19 за позовом ТОВ “ППЛ 33-35” до АМК України про визнання недійсним рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 у справі № 910/16728/19 в задоволенні позовних вимог ТОВ “ППЛ 33-35” про визнання недійсним рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р відмовлено повністю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі № 910/16728/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “ППЛ 33-35” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 у справі № 910/16728/19.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/16728/19 апеляційну скаргу ТОВ “ППЛ 33-35” залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 у справі № 910/16728/19 – без змін. 
Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2024 у справі № 910/16728/19 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ “ППЛ 33-35” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/16728/19.
Постановою Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 910/16728/19 касаційну скаргу ТОВ “ППЛ 33-35” залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/16728/19 – без змін.
Відповідно до представленого АМК України розрахунку заборгованості за ТОВ “ППЛ 33-35” обліковується 1600000,00 грн штрафу (550000,00 грн на підставі пункту 2 + 1050000,00 грн на підставі пункту 4 резолютивної частини рішення від 12.09.2019 № 625-р) та 1600000,00 грн пені, нарахованих упродовж 27.11.2019 – 01.12.2019 включно; 05.02.2021 – 16.02.2021 включно; 18.01.2024 – 19.03.2024 включно; 08.10.2024 – 28.11.2024 включно; 17.01.2025 – 31.01.2025 включно.
18 липня 2026 року Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України надано відповідь на адвокатський запит представника ТОВ “ППЛ 33-35” стосовно надання інформації щодо спільного з АМК України рішення про запровадження державного регулювання цін на послуги з технічної підтримки та обслуговування інформаційної системи портового співтовариства (далі – ІСПС) повідомляє наступне.
Рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р із висновками про порушення ТОВ “ППЛ 33-35” законодавства про захист економічної конкуренції до Мінекономіки не надходило. Оскільки Рішення № 625-р Мінекономіки не отримувало, спільних рішень Міністерства з Антимонопольним комітетом про запровадження державного регулювання цін на послуги з технічної підтримки та обслуговування ІСПС стосовно ТОВ “ППЛ 33-35” не приймалось. Інформацією, яку запитує ТОВ “ППЛ 33-35”, не володіє.
19 серпня 2026 року АМК України надано відповідь на адвокатський запит представника ТОВ “ППЛ 33-35”, в якій зазначає наступне.
Комітетом не доводилось до відома Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (Мінекономіки) про свої висновки, встановлені рішенням від 12.09.2019 № 625-р, для прийняття спільного рішення відповідно до вимог пункту 2 Положення про державне регулювання цін (тарифів) на продукцію виробничо-технічного призначення, товари народного споживання, роботи і послуги монопольних утворень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1995 № 135 (Положення).
Комітетом разом із Мінекономіки не приймалось спільного рішення про запровадження державного регулювання цін на послуги з технічної підтримки та обслуговування інформаційної системи портового співтовариства. Іншою інформацією, яку запитує ТОВ “ППЛ 33-35”, не володіє.
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:
Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, в тому числі: правові засади і гарантії підприємництва; правила конкуренції та норми антимонопольного регулювання; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Частиною 1 статті 3 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (тут і надалі в редакцій чинній на час ухвалення 12.09.2019 рішення АМК України) встановлено, що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України “Про Антимонопольний комітет України”, “Про захист від недобросовісної конкуренції’, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно ж до положень статті 4 Закону України “Про захист економічної конкуренції” державна політика у сфері розвитку економічної конкуренції та обмеження монополізму в господарській діяльності, здійснення заходів щодо демонополізації економіки, фінансової, матеріально-технічної, інформаційної, консультативної та іншої підтримки суб`єктів господарювання, які сприяють розвитку конкуренції, здійснюється органами державної влади, органами місцевого самоврядування та органами адміністративно-господарського управління та контролю (частина 1).
Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію (частина 2).
Державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України (частина 4).
Органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти Антимонопольному комітету України у здійсненні його повноважень у сфері підтримки й захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму та контролю за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції (частина 5).
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” (тут і надалі в редакцій чинній на час ухвалення 12.09.2019 рішення АМК України) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці. 
Відповідно до статті 3 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції.
Приписами статті 4 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.
Частиною 1 статті 7 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” встановлено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; вертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також із запитами щодо надання інформації про судові справи, що розглядаються цими судами відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції тощо.
Відповідно до статті 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції” порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З урахуванням статті 19 та частини 1 статті 25 Господарського кодексу України (тут і надалі в редакцій чинній на час ухвалення 12.09.2019 рішення АМК України) суб`єкти господарювання мають усвідомлювати можливість настання як певного обмеження їх діяльності з точки зору дотримання конкурентного законодавства, так і відповідальності за його порушення.
Пунктом 1 частини 1 статті 48 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про накладення штрафу тощо.
Відповідно до статті 25 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про: стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Із змісту приписів пункту 4 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: невиконання рішення, попереднього рішення органів Антимонопольного комітету України або їх виконання не в повному обсязі.
Відповідно до частин 7 і 9 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Комітету стягують штраф та пеню у судовому порядку; суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.
Відповідно до статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Як зазначалось, 12 вересня 2019 року АМК України за результатами розгляду справи № 143-26.13/97-17 прийнято рішення № 625-р, на підставі якого накладено на ТОВ “ППЛ 33-35” штраф у сукупному розмірі 1600000,00 грн та зобов`язано припинити порушення.
Абзацом 1 частини 1 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
Як зазначалось, відповідно до залишеної розписки на повідомленні про вручення поштового відправлення ТОВ “ППЛ 33-35” 26 вересня 2019 року отримано надіслане рішення АМК України.
Сторони у справі не ставлять під сумнів та не оскаржують в межах даної справи факт ухвалення АМК України 12.09.2019 рішення № 625-р у справі № 143-26.13/97-17, так і факт отримання ТОВ “ППЛ 33-35” вказаного рішення 26 вересня 2019 року.
Відповідно до приписів частини 3 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.. 
Так, у силу приписів частини 1 статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Правова позиція Верховного Суду стосовно вказаної вище норми є послідовою, сталою та неодноразово висловлювалася, зокрема, про таке: за приписами частини 1 статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” передбачені вказаною нормою строки оскарження рішень АМК не може бути відновлено; зазначені строки є присічними (близька за змістом правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2020 у справі № 905/1605/19, від 12.02.2019 у справі № 915/352/18, від 08.07.2019 у справі № 915/756/18, від 27.08.2019 у справі № 922/3685/18 від 23.04.2019 у справі № 910/6538/18, від 14.03.2023 у справі № 910/4518/22, від 20.04.2023 у справі № 910/20438/21; від 18.05.2023 у справі № 904/4203/20).
Як встановлено судом та не ставиться під сумнів сторонами у справі, ТОВ “ППЛ 33-35” отримало рішення АМК України 26 вересня 2019 року. При цьому встановлений присічний строк оскарження рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р становив до 26 листопада 2019 року (два місяця з дня вручення).
Поряд із наведеним ТОВ “ППЛ 33-35” скористалось правом на оскарження до господарського суду, а саме ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/16728/19 за позовом ТОВ “ППЛ 33-35” до АМК України про визнання недійсним рішення від 12.09.2019 № 625-р.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 у справі № 910/16728/19 визнано недійсним рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі № 910/16728/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АМК України на рішення Господарського суду міста Києва від 10 липня 2020 року. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі № 910/16728/19 апеляційну скаргу АМК України залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 – без змін. 
Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 910/16728/19 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АМК України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 у справі № 910/16728/19.
Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 910/16728/19 касаційну скаргу АМК України задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі скасовано та справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 прийнято до свого провадження справу № 910/16728/19 за позовом ТОВ “ППЛ 33-35” до АМК України про визнання недійсним рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 у справі № 910/16728/19 в задоволенні позовних вимог ТОВ “ППЛ 33-35” про визнання недійсним рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р відмовлено повністю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі № 910/16728/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “ППЛ 33-35” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 у справі № 910/16728/19.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/16728/19 апеляційну скаргу ТОВ “ППЛ 33-35” залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 у справі № 910/16728/19 – без змін. 
Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2024 у справі № 910/16728/19 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ “ППЛ 33-35” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/16728/19.
Постановою Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 910/16728/19 касаційну скаргу ТОВ “ППЛ 33-35” залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 910/16728/19 – без змін.
Відтак, суд доходить до висновку, що рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р є чинним, відповідно в силу приписів Закону України “Про захист економічної конкуренції” та Закону України “Про Антимонопольний комітет України” є обов`язковим до виконання.
Відтак, оскільки рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р є чинним, суд доходить до висновку про доведення АМК України наявності правових підстав для стягнення з ТОВ “ППЛ 33-35” до Державного бюджету України 1600000,00 грн штрафу, накладеного на підставі рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р, у зв`язку із відсутністю своєчасної та остаточної оплати упродовж двох місяців з дня його отримання.
Окрім стягнення 1600000,00 грн штрафу АМК України заявлено вимогу про стягнення з ТОВ “ППЛ 33-35” 1600000,00 грн пені, у зв`язку із відсутністю оплати штрафу після спливу двомісячного строку, нарахованих упродовж 27.11.2019 – 01.12.2019 включно; 05.02.2021 – 16.02.2021 включно; 18.01.2024 – 19.03.2024 включно; 08.10.2024 – 28.11.2024 включно; 17.01.2025 – 31.01.2025 включно.
Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.
При цьому нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Стала судова практика Верховного Суду визначає, що тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції – від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 11.06.2019 у справі № 910/9272/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18 та від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18).
З огляду на правову конструкцію частини 5 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” та реалізацією ТОВ “ППЛ 33-35” права на оскарження рішення № 625-р до господарського суду (справа № 910/16728/19), суд доходить до висновку, що упродовж розгляду справи з моменту відкриття провадження у справі до ухвалення судового рішення відсутні правові підстави для нарахування пені, а саме з 02.12.2019 до 10.07.2020 (розгляд справи № 910/16728/19 Господарським судом міста Києва); з 25.08.2020 до 22.09.2020 (розгляд справи № 910/16728/19 Північним апеляційним господарським судом); з 22.12.2020 до 04.02.2021 (розгляд справи № 910/16728/19 Верховним Судом); з 17.02.2021 до 17.01.2024 (розгляд справи № 910/16728/19 Господарським судом міста Києва), з 20.03.2024 до 07.10.2024 (розгляд справи № 910/16728/19 Північним апеляційним господарським судом) та з 29.11.2024 до 16.01.2025 (розгляд справи № 910/16728/19 Верховним Судом).
Перевіривши представлений АМК України розрахунок пені, судом встановлено відповідність методології нарахування приписам законодавства України, а саме наявні правові підстави для нарахування пені упродовж 27.11.2019 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного рішенням № 625-р) – 01.12.2019 включно (день, який передував постановленню ухвали Господарським судом міста Києва про відкриття провадження у справі № 910/16728/19); 05.02.2021 (наступний день після ухвалення Верховним Судом постанови у справі № 910/16728/19 про передачу справи на новий розгляд) – 16.02.2021 включно (день, який передував постановленню ухвали Господарським судом міста Києва про прийняття до свого провадження справи № 910/16728/19); 18.01.2024 (наступний день після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у справі № 910/16728/19) – 19.03.2024 включно (день, який передував постановленню ухвали Північним апеляційним господарським судом про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/16728/19); 08.10.2024 (наступний день після ухвалення Північним апеляційним господарським судом постанови у справі № 910/16728/19) – 28.11.2024 включно (день, який передував постановленню ухвали Верховним Судом про відкриття касаційного провадження у справі № 910/16728/19); 17.01.2025 (наступний день після ухвалення Верховним Судом постанови у справі № 910/16728/19) – 31.01.2025 включно (день, до якого розраховано пеню).
Відтак, у АМК України наявне право на нарахування пені упродовж 146 днів (1600000,00 грн * 1,5% * 146 = 3504000,00 грн), однак приписи частини 5 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” визначають, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. 
Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про доведення АМК України наявності правових підстав для стягнення з ТОВ “ППЛ 33-35” до Державного бюджету України 1600000,00 грн пені у зв`язку із відсутністю своєчасної та остаточної оплати рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р.
Окрім вимог про стягнення коштів, АМК України заявлено також вимогу про зобов`язання ТОВ “ППЛ 33-35” виконати пункт 6 резолютивної частини рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р, а саме – припинити порушення.
В процесі розгляду справи ТОВ “ППЛ 33-35” наголошувалось на тому, що відповідна вимога не може бути виконана без вчинення Міністерством економіки України з АМК України дій щодо прийняття відповідного нормативно-правового акту, оскільки в силу нормативно-правового регулювання відповідні дії із прийняття рішень про державне регулювання цін на продукцію монопольних утворень приймається на загальнодержавних ринках Міністерством економіки України з АМК України.
Верховним Судом у постанові у цій справі зауважено, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина 1 статті 14 ГПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини 5 статті 13 ГПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12) та від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 31)].
Як зазначалось, приписи частини 1 статті 48 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлюють, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
При цьому обов`язок припинити порушення виникає безпосередньо зі статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та з рішення АМК, яким таке порушення встановлено та покладено відповідні обов`язки. Зміст цього обов`язку полягає у зміні поведінки суб`єкта господарювання на ринку та усуненні дій, що порушують конкуренцію (див. постанову Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 916/2102/25 (пункт 7.30)).
Відтак, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ТОВ “ППЛ 33-35” виконати пункт 6 резолютивної частини рішення АМК України від 12.09.2019 № 625-р, а саме – припинити порушення, тобто змінити поведінку суб`єкта господарювання на ринку та усунути дії, що порушують конкуренцію.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам – учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
У рішенні від 03.01.2018 “Віктор Назаренко проти України” (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції “справедливого судового розгляду” у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають “справедливого балансу” між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі “Беер проти Австрії” (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).
Стосовно розподілу судового збору господарський суд зазначає наступне.
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України „Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, – у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до статті 7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2025 рік” …прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2025 року складає 3028,00 грн… 
Підпунктами 1 та 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір” визначено ставки судового збору за подання до господарського суду: позовної заяви майнового характеру – 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру – 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України „Про судовий збір” при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Звертаючись із позовом АМК України у відповідності до підпункту 1 пункт 2 частини 2 статті 4 Закону України “Про судовий збір” сплачено до Державного бюджету України 40822,40 грн судового збору (48000,00 грн за вимогу майнового характеру – стягнення 3200000,00 грн * 1,5% * 0,8; 2422,40 грн за вимогу немайнового характеру – зобов`язання виконати рішення – 3028,00 * 0,8).
Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, стягненню з ТОВ “ППЛ 33-35” на користь АМК України підлягає 40822,40 (відповідне пропорційне співвідношення у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України).
Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Антимонопольного комітету України до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” про стягнення 3200000,00 грн та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” (65026, м. Одеса, Митна Площа, буд. 1 А, Код ЄДРПОУ 38156292) штраф у розмірі 1600000/один мільйон шістсот тисяч/грн 00коп. та пеню у розмірі 1600000/один мільйон шістсот тисяч/грн 00коп. у дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA278999980313090106000026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” (65026, м. Одеса, Митна Площа, буд. 1 А, Код ЄДРПОУ 38156292) виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, Код ЄДРПОУ 00032767) від 12.09.2019 № 625-р, а саме: припинити порушення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” (65026, м. Одеса, Митна Площа, буд. 1 А, Код ЄДРПОУ 38156292) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, Код ЄДРПОУ 00032767) 40822/сорок тисяч вісімсот двадцять дві/грн 40коп. витрат зі сплати судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Накази видати в порядку статті 327 ГПК України. 
Повний текст складено 20 лютого 2026 р.

Суддя С.Ф. Гут